Справа № 620/4449/25
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року Чернігів Справа № 620/4449/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) за допомогою системи Електронний суд звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 24.02.2025 р. № 07-07/181 Про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, яким відмовлено у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов`язати Департамент соціальної політки Чернігівської міської ради встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що він має право на встановлення статусу інваліда війни відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю та зазначає, що поранення (контузія, травма, каліцтво) позивача отримане не під час захисту Батьківщини чи виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, а пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з викладеним, відповідач обґрунтовано відмовив у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 24 лютого 2025 року звернувся до відповідача із заявою про продовження дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, додавши до заяви копії: паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Деснянським РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області 25 листопада 2015 року; дубліката картки фізичної особи платника податків, виданої Державною податковою інспекцією у м. Чернігові 07 грудня 2005 року; витягу з Реєстру територіальної громади від 21 лютого 2025 року № 2025/002522986; свідоцтва про хворобу № 1386 від 03 серпня 2023 року; витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30 січня 2025 року № 163/25/226/В, відповідно до якого причиною інвалідності є поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби; витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30 вересня 2023 року № 273.

Рішенням від 24.02.2025 №07-07/181 позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом від 26.02.2025.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України від 22.10.1993 №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон №3551, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону №3551 установлено коло осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Обґрунтовуючи позов, позивач покликається на те, що на нього поширюється чинність пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551, тому відмова відповідача у встановленні йому спірного статусу є протиправною.

Суд перевірив вказані доводи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, та зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до пункту 10 Порядку виготовлення та видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Порядок №302, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи або медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

З аналізу наведених норми вбачається, що особа має право на отримання статусу інваліда внаслідок війни виключно у таких випадках: 1) особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу; 2) такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Особі з інвалідністю видається посвідчення на підставі інформації, відображеної у витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідки МСЕК про групу та причину інвалідності.

Крім того, суд зауважує, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття ветеран війни, яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях.

Відповідно до матеріалів справи позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , наказом від 30.09.2023 № 273 останнього звільнено з військової служби у запас. Разом з тим, травма ним одержана не під час захисту Батьківщини чи виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, а пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

За наведених обставин, суд погоджується з позицією відповідача про непоширення на спірні правовідносини положень пункту 1 частини другої статті 7 Закону №3551 та відсутність підстав для встановлення відповідачу спірного статусу і, як наслідок, видачі відповідного посвідчення.

Стосовно інших посилань позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, 14017, ).

Повне судове рішення складено 01.08.2025.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО