Справа № 260/8034/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття пiдготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті

01 серпня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8034/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Фозекош В.В.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

представника позивача Кузьми-Чепурнової К.І.;

представника відповідача Яблонського О.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ф.Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Кузьми-Чепурнової Катерини Іванівни (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі відповідач), яким просить суд:

1) прийняти позовну заяву до Закарпатського окружного адміністративного суду та відкрити провадження у даній справі;

2) справу призначити до судового розгляду за правилами загального позовного провадження;

3) позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю;

4) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №2640 від 22 жовтня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП», майора поліції ОСОБА_1 (0116514), відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у вигляді звільнення зі служби в поліції;

5) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 209 о/с від 23 жовтня 2024 року «По особовому складу» про звільнення майора поліції ОСОБА_1 (0116514) зі служби в поліції за п.6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

6) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягала у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року про звільнення зі служби з 9 жовтня 2024 року за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами;

7) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області належним чином розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби, датований 23 вересня 2024 року;

8) стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати;

9) про дату та час розгляду справи прошу повідомити позивача.

09 грудня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі, розгляд такої призначено провести за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 грудня 2024 року о 14:30 год.

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось з існуванням на те об`єктивних причин.

У подальшому від представника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло клопотання, в якому просить адміністративний позов залишити без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначив, що предметом оскарження є наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2640 від 22 жовтня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП», та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 209 о/с від 23 жовтня 2024 року «По особовому складу» про звільнення його зі служби в поліції за п.6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Також позивач визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягала у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року про звільнення зі служби з 9 жовтня 2024 року за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами, зобов`язавши Головне управління Національної поліції в Закарпатській області належним чином розглянути рапорт про звільнення зі служби, датований 23 вересня 2024 року.

Звертаючись до суду позивач вказує, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки наказ ГУНП в Закарпатській області № 209 о/с від 23 жовтня 2024 року «По особовому складу» ним оскаржено в 15 - денний строк з моменту ознайомлення з наказом.

З даного приводу слід звернути увагу, що Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2123-IX Дисциплінарний статут доповнено розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану». Вказані зміни набрали чинності 01.05.2022.

За частиною другою статті 30 розділу V Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

В частині четвертій статті 31 розділу V Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Отже, із змісту положень частин першої, другої статті 30 Дисциплінарного статуту НП України вбачається, що законодавцем запроваджено новий алгоритм ознайомлення поліцейського з наказом про застосування до нього дисциплінарного стягнення, у разі відсутності його на службі. Зокрема, за допомогою поштового зв`язку (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ ГУНП в Закарпатській області № 209 о/с від 23 жовтня 2024 року «По особовому складу» було надіслано позивачеві поштовим зв`язком 23.10.2024 року, а тому враховуючи положення ч. 2 ст. 30 розділу Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, позивач вважався таким, що ознайомлений з наказом 28.10.2024 року, саме з цієї дати позивач повинен був оскаржити наказ у 15-денний термін сплив якого вийшов 11.11.2024 року, натомість позивач звернувся до суду 04.12.2024 року з пропуском строку звернення.

Разом з цим ОСОБА_1 був достеменно обізнаний стосовно підстав проведення відносно нього службового розслідування, оскільки 14.10.2024 за допомогою засобів електронної комунікації, за контактними даними (мобільним номером телефону поліцейського) через месседжер «WhatsApp», йому було надіслано запрошення (від 14.10.2024 № 4692 - 2024) прибути до управління головної інспекції ГУНП (кабінет № 230) на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень о 15.00 16.10.2024, вказаний лист отримано позивачем в месенджері «WhatsApp» 14.10.2024 р. о 14:53 год., що слід розцінювати, як належний доказ у справі. Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2020 року у справі № 905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі № 570/1369/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Також, ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку, рекомендованим листом за адресою його місця проживання, було надіслано запрошення з`явитися на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень о 15.00 18.10.2024 р., а тому повинен був бути зацікавленим у результатах такого службового розслідування, та повинен був розраховувати на те, що строк звернення до суду може бути обмеженим.

При цьому позивач уклав з адвокатом договір № 66 від 21.09.2024 року про надання правничої допомоги для представлення його інтересів при звільненні, уповноваживши адвоката довіреністю на представлення інтересів від 21.09.2024 року.

Отже, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, позивач чи його представник, не міг не усвідомлювати, що зволікання зі зверненням до суду із позовною заявою, невчинення ним дій щодо оскаржуваного наказу відповідача, призведе до порушення строків, встановлених Дисциплінарним статутом та наслідків, визначених КАС України.

Стосовно визнання протиправною бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягала у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року про звільнення зі служби з 9 жовтня 2024 року за власним бажанням та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Закарпатській області належним чином розглянути рапорт про звільнення зі служби, датований 23 вересня 2024 року то в даному випадку такі правовідносини пов`язані з правовим статусом особи, яка перебуває на публічній службі, а тому спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Враховуючи вищенаведене представник відповідача просив суд залишити без розгляду даний позов через пропущений позивачем строк на звернення до суду.

До Закарпатського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло заперечення на заяву про залишення позову без розгляду, відповідно до якого зазначила, що така заява задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся до суду шляхом поштового відправлення 19 листопада 2024 року, доказом чого є опис вкладення до цінного листа, та поштовий конверт, що долучені до матеріалів справи, а не 04 грудня 2024 року, як вказує відповідач у заяві.

Щодо необхідності звернення до суду позивачем у строк до 11 листопада 2024 року, представник позивача зазначає, що позивач вважається ознайомленим із наказом не із дати відправлення наказу, а із дати ознайомлення із ним; на конвертах є відбитки поштового штемпеля 08 листопада 2024, - це дата, коли конверти надійшли до поштового відділення, яке обслуговує адресу позивача. Тому, строки звернення до суду із даним позовом жодним чином не пропущено.

Ба більше, відповідач посилається на пропуск позивачем, строку звернення до суду, який передбачений ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, який застосовується в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ, що набрав чинності 01 травня 2022 року, встановлено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення. Положення частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту є нормою матеріального права, тоді як положення встановлені частиною п`ятою статті 122 КАС України, - є нормою процесуального права.

Ця норма є процесуальною, регулює процесуальний порядок захисту судом порушеного або оскаржуваного суб`єктивного права і створює оптимальні умови для досягнення юридично визначеного результату. П`ятнадцятиденний строк оскарження наказу про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції установлений нормою матеріального права абзацом другим частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 580/3469/19 зроблено правовий висновок з питання застосування строку звернення до суду, встановленого нормою процесуального права, який відрізняється від такого строку, встановленого нормою матеріального права, який полягає у наступному. Критерієм для виокремлення правових систем з переважанням юридичного процесу є пріоритетність у правовому регулюванні процесуальних правил, які передують появі норм матеріального права.

Можна допускати відступ від правила застосування тієї норми, яка закріплена у відповідній галузі, і обирати норму іншого акта у випадках, коли вона покращує правове положення суб`єктів. У практиці, зокрема, адміністративного судочинства застосовується загальний принцип «dubio pro tributario»(пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France») зазначив, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (заява № 23805/94, параграф 36). У справі «Зубак проти Хорватії» ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи щодо доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6, наприклад, у тій частині, в якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції втілює «право на суд», за яким право на доступ до суду (тобто право ініціювати провадження у національних судах) становить лише один з його аспектів. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання в її права (зокрема, рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), параграф 36; від 28 лютого 2008 року у справі «Церква села Сосулівка проти України», заява №37878/02, параграф 50).

Отже, позивач для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів відповідно до принципу «dubio pro tributario» має право на звернення до суду з позовом про оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а не частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту.

Щодо звернення до суду із позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягала у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року про звільнення зі служби з 9 жовтня 2024 року за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Закарпатській області належним чином розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби, датований 23 вересня 2024 року, то ця позовна вимога подана у встановлені строки звернення до суду; на неї поширюється 6-тимясячний строк звернення до суду. Відповідно до частини другої статті 6, частин першої та другої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п. 52 Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, він втілює в собі право на суд, яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»(Кийс v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ). Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавить позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права звернення до адміністративного суду, гарантованого ст. 5 КАС України.

Окрім того, варто звернути увагу на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22 , відповідно до якої протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У підготовчому засіданні представник відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав, просив задовольнити його з підстав наведених у ньому.

Представник позивача в підготовчому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, просила відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо пропуску строку звернення до суду позивачем з вказаним позовом, суд враховує таке.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною третьою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що правовий інститут строків звернення до суду, не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв визначення поважності причин їх пропуску. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Судом встановлено, що позивач у даній справі, у тому числі, просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 209 о/с від 23 жовтня 2024 року «По особовому складу» та наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2640 від 22 жовтня 2024 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецького) ГУНП», а також визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягала у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 23 вересня 2024 року про звільнення зі служби з 9 жовтня 2024 року за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами.

Згідно відтиску штемпелю на конверті поштового відправлення в якому надійшов до суду позов, 19 листопада 2024 року позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Суд погоджується з твердженням представника позивача, що позивач вважається ознайомленим із наказом не із дати відправлення наказу, а із дати ознайомлення із ним; так на конвертах є відтиск поштового штемпеля, де датою відправлення зазначено 08 листопада 2024 року, тобто саме в цю дату, коли конверти надійшли до поштового відділення, яке обслуговує адресу позивача. Тому, суд приходить переконливого висновку, що строки звернення до суду із даним позовом жодним чином не пропущено.

Ба більше, відповідач посилається на пропуск позивачем, строку звернення до суду, який передбачений ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, однак частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, який застосовується в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-ІХ, що набрав чинності 01 травня 2022 року, встановлено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

З огляну на викладені обставини, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем у даній справі не пропущений.

Відповідно до положень статті 55 Конституції України, держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно частини першої статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у спірному випадку строк звернення до суду з вказаним позовом позивач не пропустив, а відтак у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду необхідно відмовити.

При підготовці справи до судового розгляду були проведені наступні підготовчі дії: надано суду відзив на позовну заяву, призначено дату судового засідання, здійснено інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Справу призначено до розгляду по суті на 05 вересня 2025 року.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 183 КАС України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись статтями 173, 180, 181, 183, КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовити.

2. Закрити підготовче провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ф.Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування наказу.

3. Призначити справу до судового розгляду по суті на 05 вересня 2025 року о 13:30 год. (засідання відбудеться за адресою: 88603, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 30).

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Іванчулинець