Справа № 160/20307/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді
Врони О. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови,-
Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , в якому просить:
визнати неправомірними дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Тетяни Ігорівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року РНВП 78089913, ВП 78089913 на суму 167 633 473,61 грн.;
визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року РНВП 78089913, ВП 78089913 на суму 167 633 473,61 грн., винесену заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Тетяною Ігорівною.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно вчинено дії щодо винесення постанови про арешт коштів, оскільки до сум стягнення включено стягнення виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження і штрафів. Крім того, позивач відноситься до підприємств оборонно-промислового комплексу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 року прийнято позовну заяву Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, визнання протиправною та скасування постанови та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України.
Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на позовну заяву вважає доводи позивача необґрунтованими і такими, що базуються на неправильному тлумаченні норм Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач помилково ототожнює поняття виконавчого збору, що справляється державним виконавцем у випадку примусового виконання рішення, з винагородою приватного виконавця , яка має іншу правову природу та регулюється окремими нормами.
Твердження позивача щодо неможливості стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у цій справі є юридично хибними та такими, що можуть ввести суд в оману щодо обсягу повноважень державного виконавця та законності вчинених ним дій.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішень державними виконавцями. Зазначений збір стягується з боржника та зараховується до Державного бюджету України , а не на користь конкретного виконавця. Отже, стягувачем виконавчого збору є держава , а не державний виконавець особисто, як це безпідставно стверджує позивач.
Положення, передбачені абзацом двадцять другим пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження», не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення. Із наведеного випливає, що у разі стягнення заробітної плати або коли стягувачем є держава, Пенсійний фонд чи інші зазначені установи, виконання рішення не зупиняється, а тому державний виконавець має право вчиняти всі процесуальні дії, зокрема накладати арешт коштів.
Такі платежі, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, штрафи є похідними від примусового виконання, прямо передбачені Законом та не є окремими вимогами до боржника. Вони автоматично виникають із факту відкриття виконавчого провадження та є невід`ємною складовою механізму державного примусового виконання судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини справи.
Накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: Державне підприємство «Виробниче обьєднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 167633473,61 грн.
Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» (далі боржник) є підприємством аерокосмічної галузі, майно якого є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання.
Відповідно до наказу Мінстратегпрому від 20.03.2024 року № 32-КВ Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» визнане критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно промислового комплексу.
Підприємство внесене до Переліку підприємств оборонно-промислового комплексу відповідно до Постанови КМУ від 12 лютого 2014 р. № 70-р, тобто, має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.
Державне підприємство «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 (розділ авіаційна та ракетно-космічна діяльність). Таким чином, підприємство визнане критично важливим як виробник ракетно космічної техніки, у тому числі в інтересах оборони держави та для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу.
Наказом Мінстратегпрому № 56 від 03.04.2023 року підприємство включене до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими припиняється на час дії воєнного стану.
Вважаючи дії відповідача та вказану постанову протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 5ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч.1ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спірні правовідносини, пов`язані із примусовим виконанням рішення суду, які регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.
Відповідно до ст.1. Закону№1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За п.6 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом п. 1 ч. 1ст. 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону № 1404-VIII ).
Конституційний Суд України вважає, що зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання судових рішень полягає у відстроченні виконання судового рішення на певний строк (абзац п`ятий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
Верховний Суд, аналізуючи положення Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", з`ясував, що він розрізняє поняття, перелік підстав та наслідки:
-зупинення вчинення виконавчих дій (стаття 34; пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення");
-зупинення виконавчого провадження (стаття 38);
-зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи (пункт 10-1 розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення");
-зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) (пункти 1-4, 1-5, 10-3 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення").
Предметом позову є порушення державним виконавцем при прийнятті постанови про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року ВП 78089913 п. 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень про стягнення заборгованості з підприємства оборонно промислового комплексу.
25 серпня 2022 року набрав чинності Закон України від 27.07.2022 року № 2455-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану", а також Закон України від 27.07.2022 року №2456-ІХ «Про внесення змін до пункту 102 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконання рішень, а саме: «Зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, або якщо стягнення за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.» Дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення".
06 травня 2023 року набрав чинності новий Закон України від 11 квітня 2023 року №3048-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану", яким пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в новій редакції. Положення щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, залишилися незмінними.
Таким чином, з 25 серпня 2022 року у період дії воєнного стану в Україні:
-зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу;
-такий перелік боржників - підприємств оборонно-промислового комплексу визначається відповідно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Це правило не застосовується до виконання:
-рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної платня, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом;
-рішень, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому пункту 10-2;
-рішень про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.
4 лютого 2023 року Кабінет Міністрів України постановою № 101 затвердив Порядок, який встановлює процедуру визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (надалі - Порядок).
Згідно з цим Порядком перелік підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (надалі- - Перелік), визначається Мінстратегпромом, яке протягом 10 робочих днів з дня отримання заяви та доданих до неї документів забезпечує їх розгляд та приймає рішення про включення або про відмову у включенні підприємства до переліку, про що видається відповідний наказ. Копія наказу надсилається заявнику протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення з дотриманням вимог Законів України "Про інформацію", «Про державну таємницю" разом із супровідним листом (пункт 9 Порядку).
Таким чином, норма п. 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що «На період дії воєнного стану та протягом одного року з дня його припинення або скасування не здійснюється примусове виконання рішень щодо стягнення коштів та майна з таких підприємств, крім випадків виконання рішень про стягнення заборгованості із заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або у зв`язку зі смертю годувальника, та коли стягувачем є держава».
Разом з тим, законодавством здійснене застереження: Дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.
Що стосується накладення арешту на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 167 633 473,61 гривня (сто шістдесят сім мільйоні шістсот тридцять три тисячі чотириста сімдесят три гривні шістдесят одну копійку) є протиправним.
Стягнення виконавчого збору чи винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів не є частиною стягнення зарплати працівнику як стягувачу. Таке стягнення є стягненням додаткової суми з боржника на користь виконавця, виконавчої служби, і тому воно не підпадає під виняток, навіть якщо основне рішення стосується зарплати.
Тобто, стягнення самої зарплати підлягає виконанню; стягнення виконавчого збору та винагороди, штрафів виконанню не підлягає.
Виконавчий збір (ст.40 Закону) та винагорода державного виконавця (ст. 45 Закону), штраф є санкційними сумами, що стягуються не на користь стягувача (працівника) і не є частиною присудженої заборгованості із заробітної плати.
Вони не підпадають під винятки п.10-2, оскільки стягувачем у цій частині є не держава, а виконавець.
Зазначені винятки застосовуються виключно до рішень, зазначених у п.10 2, а інші види стягнення заборонені на період дії воєнного стану та ще рік після».
Таким чином, постанова про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року, винесена заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Тетяною Ігорівною (РНВП НОМЕР_1 , ВП 78089913) є протиправною і підлягає скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1 і 2 ст. 76 КАС України).
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з тим позовна заява подана в електронній формі через систему «Електронний суд».
Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, позивач мав сплатити судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 2422,40 грн.
Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи задоволення позову, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати неправомірними дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Тетяни Ігорівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року РНВП 78089913, ВП 78089913 на суму 167 633 473,61 грн.;
Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року РНВП 78089913, ВП 78089913 на суму 167 633 473,61 грн. (UAH), винесену заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Заєць Тетяною Ігорівною.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона