Справа № 520/19418/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 р. справа № 520/19418/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Марини Лук`яненко,

за участі секретаря судового засідання - Дениса Гузь,

представника позивача - Тетяни Свінтіцької,

представника відповідача - Олени Гаркавцевої,

розглянувши у порядку ст. 287 КАС України за правилами спрощеного провадження з викликом сторін позовну заяву Департаменту патрульної поліції до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Департамент патрульної поліції, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

1. визнати дії державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження №77932700 від 29.04.2025 протиправним;

2. поновити виконавче провадження №77932700 від 29.04.2025 (ідентифікатор доступу 3960ДАВЕ672А) про зобов`язання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) газовий балон "ТЕРЕН-4М" (номенклатурний № ) вартістю 39,60 (тридцять дев`ять) грн. (шістдесят) коп.; шолом для захисту від куль "WZ-2005" (номенклатурний № 7) вартістю 4711,34 (чотири тисячі сімсот одинадцять) грн. (тридцять чотири) коп.; бронежилет 5 класу захисту "Туреччина" (номенклатурний № 181505416) вартістю 33979,11 (тридцять дев`ять) грн. (шістдесят) коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова № 77932700 від 29.04.2025 про закінчення виконавчого провадження Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є протиправною та незаконною, оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025у справі №520/13561/24 не виконано.

Ухвалою суду від 23.07.2025 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідачем направлено відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими, а позов відповідно таким, що задоволенню не підлягає. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначила, що державним виконавцем були вчинені всі дії, передбачені законом для виконання рішення суду, однак враховуючи, що рішення про зобов`язання боржника вчинити певні дії, а саме: повернути отримане ним майно, як визначено судом у виконавчому документі, не може бути виконано без участі боржника , 04.06.2025, керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, рішення суду, викладене у виконавчому листі, виданому 18.02.2025 Харківським окружним адміністративним судом у справі № 520/13561/24, виконано у спосіб, встановлений судом, в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», у повному обсязі, адже вжито всіх заходів передбачених законом

У судовому засіданні 04.08.2025 року, після оголошення сторонами вступного слова, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги по всій території України, за згодою сторін суд відклав розгляд справи на 05.08.2025.

05.08.2025 у судове засідання сторони не прибули, надали заяву щодо подальшого розгляду справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/13561/24 від 18.02.2025 року адміністративний позов Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченка, 315А, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61033, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () отримане ним майно: газовий балон «ТЕРЕН-4М» (номенклатурний № ) вартістю 39,60 (тридцять дев`ять) грн. (шістдесят) коп.; шолом для захисту від куль «WZ-2005» (номенклатурний № 7) вартістю 4711,34 (чотири тисячі сімсот одинадцять) грн. (тридцять чотири) коп.; бронежилет 5 класу захисту «Туреччина» (номенклатурний № 181505416) вартістю 33979,11 (тридцять дев`ять) грн. (шістдесят) коп.

Рішення суду набрало законної сили 21.03.2025.

29.04.2025 старшим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С. відкрито виконавче провадження №77932700 за виконавчим листом №520/13561/24 від 18.02.2025р.

14.05.2025 року старшим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С. складено акт щодо не явки за викликом державного виконавця Сергєєва Р.С.

19.05.2025 старшим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С. складено постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

У подальшому, державним виконавцем отримано відповідь про надання інформації з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про те, що станом на 03.06.2025 року Сергєєв Р.С. не виконав вимогу державного виконавця щодо зобов`язання повернення майна, визначеного рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі №520/13561/24 та не повернув майно до УПП в Харківській області ДПП.

03.06.2025 старшим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С. повторно складено акт щодо не явки за викликом державного виконавця Сергєєва Р.С.

04.06.2025 старшим державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаркавцевою О.С. складено постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

У цей же день Відповідачем направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №50177 від 04.06.2025 та керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 77932700 .

Зазначену постанову рекомендованим поштовим відправленням надіслано представнику стягувача за адресою для листування, зазначеною у заяві та виконавчому документі: вул. Шевченка, буд. 315 А, м. Харків, 61033.

Відповідно до інформації з офіційного сайту ДП «Укрпошта» відправлення отримане 06.06.2025.

04.07.2025 відділом отримано скаргу Департаменту патрульної поліції на дії державного виконавця за вих. №490п від 27.06.2025.

За результатами розгляду поданої скарги Позивачу надіслано лист №60632 від 08.07.2025, яким скаргу розглянуто та залишено без задоволення. Звернуто увагу, що стягувач не скористався своїм правом та не звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення.

Також, відповідно до повідомлення начальника Відділення поліції № 1 Харківського РУП №2 ГУНП В Харківській області № 64517-2025 від 19.06.2025 «в ході перевірки» відповідно до повідомлення державного виконавця про вчинення боржником кримінального правопорушення «встановити актуальне місцезнаходження гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявилось можливим. Інформації, що становить оперативний інтерес відносно місцезнаходження ОСОБА_1 в ході відпрацювання не надійшло. Також було здійснено перевірку по базі ІПНП та встановлено, Білгород-Дністровського РВП ЄО 129 від 03.01.2025 року щодо звернення начальника НОМЕР_2 прикордонного загону підполковника ОСОБА_2 за фактом перетину кордону громадянином ОСОБА_1 , встановити в якій країні перебуває ОСОБА_1 не надалось можливим.»

04.06.2025, керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в обґрунтування якої, старшим державним виконавцем зазначено, що оскільки рішення про зобов`язання боржника вчинити певні дії, а саме: повернути отримане ним майно, як визначено судом у виконавчому документі, то воно не може бути виконано без участі боржника.

Позивач, не погоджуючись із прийнятою державним виконавцем постановами від 29.04.2025 по ВП № 77932700 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом №520/13561/24 від 18.02.2025, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Стаття 63 Закону №1404 передбачає, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша). У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга). Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя).

А отже, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення суду боржником. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Предметом даного спору є правомірність прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

Суд звертає увагу, що виконавчий лист по справі №520/13561/24, виданий Харківським окружним адміністративним судом 18.02.2025, містить в собі вимогу зобов`язального характеру: повернути отримане майно.

Відповідно до п.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом №1404, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ст.12 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Так, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення божника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту і забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З матеріалів справи не встановлено, чи взагалі мала місце така перевірка, чи направлялись державним виконавцем вимоги про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження, чи вчинялись державним виконавцем інші дії, спрямовані на виконання рішення суду, окрім накладення штрафу та направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, рішення суду по справі №520/13561/24 у повному обсязі не виконано, повернення майна боржником не здійснено.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи Войтенко проти України, Горнсбі проти Греції).

У разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (Піалопулос та інші проти Греції, Юрій Миколайович Іванов проти України, Горнсбі проти Греції).

У справах Шмалько проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії Європейський суд з прав людини констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у державного виконавця не було підстав для закінчення виконавчого провадження, на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII та, як наслідок, критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України є протиправною та підлягає скасуванню.

А отже, належним та ефективним способом захисту в даній справі є скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №77932700 від 04.06.2025.

Поряд із цим суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.41 Закону України у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Щодо позовних вимог про поновлення виконавчого провадження №77932700 за виконавчим листом №520/13561/24 від 18.02.2025, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, що наразі відсутні підстави вважати, що державним виконавче не буде вчинено дій щодо поновлення виконавчого провадження, тому позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, і в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закриття виконавчого провадження №77932700 від 04.06.2025.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції () на користь Департаменту патрульної поліції () частину судових витрат в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дня проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 05.08.2025.

Суддя Марина Лук`яненко