Справа № 320/5451/23
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року Київ № 320/5451/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., за участю секретаря судового засідання Ягельської А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідачів: від Міністерства оборони України - Марціса Б.С., від Головного управління капітальних вкладень - Плаксіна М.М., від Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна - Заморєєва О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління капітальних вкладень, Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України та Головного управління капітальних вкладень.

Із урахуванням уточненої позовної заяви в редакції від 14.04.2023, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1.1 наказу начальника Головного управління майна та ресурсів (по особовому складу державних службовців) від 31.01.2023 № 12 про припинення державної служби та звільнення позивача з роботи;

- зобов`язати відповідача призначити позивача на рівнозначну посаду у Головному управлінні капітальних вкладень;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2023 по день поновлення позивача на рівнозначній посаді у Головному управлінні капітальних вкладень;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300000, 00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 головуючим визначено суддю Харченко С.В.

Провадження у справі судом не відкривалось. Згідно з ухвалою судді Харченко С.В. від 13.03.2023 позов залишено без руху, визначено спосіб та встановлено строк для усунення недоліків.

Позивач частково усунув недоліки, надав уточнену позовну заяву в редакції від 14.04.2023, проте, всупереч вимогам ухвали суду про залишення позову без руху та частини першої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав копії уточнених позовних заяв з додатками для відповідачів.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2024 цю справу передано на розгляд судді Скрипці І.М.

Ухвалою судді Скрипки І.М. від 16.04.2024 цю справу прийнято до провадження із продовженням ОСОБА_1 строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 29.04.2024 провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 01.10.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна.

26.02.2025 винесено ухвалу про перехід до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.03.2025.

20.03.2025 розпочато підготовче засідання, у якому у подальшому оголошено перерву до 24.04.2025 у зв`язку з необхідністю витребування доказів у відповідачів.

24.04.2025 продовжено підготовче засідання, проведено його із подальшим ухваленням закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 29.05.2025.

29.05.2025 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з відпусткою судді Скрипки І.М.

31.07.2025 проведено судове засідання із розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з жовтня 2014 року після звільнення з лав Збройних Сил України, безперервно працював на посадах державної служби в органах військового управління, підпорядкованих Міністерству оборони України. Вказав, що у грудні 2022 року його було повідомлено про звільнення без пропонування вакантної або іншої рівнозначної чи нижчої посади в одному із структурних підрозділів Головного управління капітальних вкладень. Пояснив, що не підписував жодних відмов від переведення до Головного управління, яке створювалося. Наголошував, що відповідач 2 не реалізував щодо позивача вимоги про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, при тому, що позивач мав таке право, зважаючи на наявність трьох вищих освіт, присвоєння 4-го рангу державного службовця, найбільш тривалий стаж роботи серед особового складу Головного управління майна та ресурсів, є особою з інвалідністю внаслідок війни. Зазначав, що відповідач проігнорував те, що у Головному управлінні капітальних вкладень формувалося аналогічне фінансове управління. Також зазначав про завдання моральної шкоди через те, що його було позбавлено права на працю та можливості заробляти собі та членам його родини на життя; пояснив, що втратив душевний спокій, перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя дружині та своїй матері; стверджував, що незаконне звільнення принизило його гідність по відношенню до призначених у нову структур колег.

Міністерством оборони України та Головним управлінням капітальних вкладень подано відзиви на позовну заяву і проханням відмовити в її задоволенні. Зазначали, що 12.12.2022 начальник Головного управління майна та ресурсів попередив під особистий підпис про наступне вивільнення з 31.03.2023 ОСОБА_1 , зауважень та непогодження з таким попередженням не висловлювалось. Вказали, що у зв`язку із звільненням позивачу була виплачена вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а з березня 2023 року ОСОБА_1 був працевлаштований на посаду державного службовця у військовий орган - Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна, якому було передано повноваження та функції органу в результаті переформатування Головного управління майна та ресурсів. Наголошували, що у відповідності із директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 25.11.2022 відбулося переформатування органу із значним скороченням штатної чисельності управління, де працював позивач. Звертали увагу, що у процесі переформатування позивачу пропонувалась посада у новоутвореному військовому органі Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна, де з березня 2023 року він і був працевлаштований; зазначали, що звернень ОСОБА_1 щодо проходження державної служби до Головного управління капітальних вкладень - не надходило. Підкреслювали, що частина третя статті 87 Закону «Про державну службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) не встановлювала імперативного, зобов`язального характеру відносно роботодавця, суб`єкта призначення або керівника державної служби при припиненні державної служби внаслідок скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації або реорганізації державного органу щодо обов`язку пропонування державному службовцю будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі у разі неможливості цього. Вказали, що матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Наголошував на порушенні порядку звільнення у спірному випадку через непропонування посад, які були вакантними. Стверджував недотримання положень статті 4 Закону України «Про державну службу» у частині заборони всіх форм та проявів дискримінації. Також зазначав про порушення під час його звільнення норм статей 40, 42 та 43 Кодексу законів про працю України в частині забезпечення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та необхідності наявності попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Вказав, що подальше працевлаштування у березні 2023 року є виключно його заслугою, а не відповідачів. Зазначав про заподіяння моральної шкоди через невизначеність після звільнення у взаємозв`язку із наявністю на утриманні дружини з інвалідністю та онкохворої матері, а також через необхідність проходження поліграфу при подальшому прийнятті на роботу у березні 2023 року, що було надлишковим приниженням. Також повідомляв, що посада, на яку його було працевлаштовано у подальшому хоч і однакова за оплатою і підкатегорією, однак по функціональному наповненню не є аналогічною до попередньої.

Представник Міністерства оборони України у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що Головне управління майна та ресурсів є окремим структурним підрозділом, тому безпосередньо Міністерство не приймало рішення стосовно позивача у спірних відносинах. Зазначав, що мало місце переформатування, а саме - проведення реорганізаційних заходів, внаслідок чого одне Управління розформовувалось, інше утворювалось; усі службовці підлягали розформуванню і звільненню, а у подальшому, після створення нового управління і затвердження штатного розкладу, відбулося перепризначення державних службовців Головного управління майна та ресурсів на новостворені посади. Наголошував, що як на час попередження про майбутнє звільнення, так і на час звільнення позивача не було у реальності посади, на яку можна було б його призначити.

Представник Головного управління капітальних вкладень у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Звернув увагу на те, що підставою переформатування стала спільна директива Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.11.2022 № Д-321/20/дск, за наслідками реалізації якої Головне управління майна та ресурсів переформоване у Головне управління капітальних вкладень, Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна, Управління корпоративної політики. Наголосив, що позивачу виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат у зв`язку із звільненням, при цьому до спливу двомісячного строку із дати звільнення ОСОБА_1 працевлаштовано на рівнозначну посаду у відповідача 3. Також пояснював, що у спірному випадку законодавчої можливості переведення працівників Управління - державних службовців одразу на посади в новостворений підрозділ без звільнення не було, на відміну від працівників військовослужбовців. Наголосив, що усі працівники державні службовці відповідного Управління, включаючи начальника, станом на 31.01.2023 були звільнені із подальшим працевлаштуванням вже у березні 2023 року у новоствореному управлінні, після затвердження відповідного штатного розкладу. Підкреслював, що за ситуації, яка склалася, відповідач не міг пропонувати позивачу іншу вакантну посаду, оскільки їх ще не було створено на день звільнення.

У судовому засіданні представник Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна також просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначав, що відповідне управління створено 01.03.2023 із подальшим затвердженням штатного розкладу. Пояснив, що ОСОБА_1 прийнято на державну службу до такого Управління з 28.03.2023 із тими самими посадовим окладом, категорією і підкатегорією, на якій він працював до переформатування. Вказував, що позивач пропрацював у названому управлінні до 29.05.2025, а у подальшому у ході проведення реорганізаційних заходів відмовився від переведення на запропоновані посади і був звільнений. Підтвердив факт проходження поліграфу при прийнятті на державну службу.

Заслухавши пояснення представників сторін та показання свідка, розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, інвалідом третьої групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Як вбачається із трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 05.08.1977 по 26.02.2013 проходив військову службу у Збройних Силах.

17.10.2014 склав присягу державного службовця і був прийнятий на державну службу за конкурсом.

Так, з 06.05.2020 у зв`язку із проведенням організаційних заходів призначений на посаду головного спеціаліста відділу фінансового моніторингу, оціночної діяльності та договірної роботи фінансово-економічного управління майна та ресурсів на підставі пункту 1 частини першої та частини другої статті 41 Закону України «Про державну службу».

31.01.2023 припинено державну службу ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю звільнено з роботи.

Судом встановлено, що у відповідності до пункту 10 спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.11.2022 № Д-321/20/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022-2023 роках» визначено заступникам Міністра оборони України відповідно до розподілу повноважень до 31.01.2023 переформувати Головне управління майна та ресурсів (місто Київ), чисельністю 78 військовослужбовців та 124 працівники, у Головне управління капітальних вкладень, чисельністю 49 військовослужбовців та 65 працівників, зі зменшенням штатної чисельності на 88 посад, дислокувати на попередніх фондах у місті Київ, підпорядкувати Міністерству оборони України. Керівникам структурних підрозділів Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України та структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, командувачам Сил підтримки Збройних Сил України, Сил логістики Збройних Сил України, Військ зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України, Медичних сил Збройних Сил України, керівникам органів військового управління Збройних Сил України організувати всебічне забезпечення проведення організаційних заходів до визначеного строку (т.2 а.с.223).

29.11.2022 Міністром оборони України видано наказ «Про проведення організаційних заходів в органах військового управління, підпорядкованих Міністерству оборони України» №133к, у якому відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, директиви, з метою своєчасного виконання заходів згідно з директивою, наказано призначити відповідальними за переформування (формування) Головного управління капітальних вкладень - заступника начальника Головного управління майна та ресурсів ОСОБА_2 ; Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна - начальника управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна та ресурсів полковника ОСОБА_3 ; Управління корпоративної політики - начальника відділу реформування управління корпоративної політики Головного управління майна та ресурсів полковника ОСОБА_4 ; Головного управління земель оборони та фондів - начальника Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель - полковника ОСОБА_5 . Директору Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України після введення в дію штатів Головного управління капітальних вкладень, Головного управління земель оборони та фондів, Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна, Управління корпоративної політики наказано опрацювати відповідні проєкти наказів (по особовому складу) про призначення військовослужбовців та працівників (т.1 а.с.172-173).

Як вбачається із листа-попередження від 12.12.2022, начальником Головного управління майна та ресурсів ОСОБА_6 попереджено 12.12.2022 про наступне вивільнення з 31.01.2023 із займаної посади (т.1 а.с.177).

Представники відповідачі 1 та 2 звертали увагу, що зауважень та непогоджень з таким попередженням позивачем не висловлювалось.

Наказом начальника Головного управління майна та ресурсів (по особовому складу державних службовців) від 31.01.2023 № 12, у зв`язку з проведенням організаційних заходів, відповідно директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 25.11.2022 №Д-321/20/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022-2023 роках», наказу Міністерства оборони України від 23.11.2022 №133 кп «Про проведення організаційних заходів в органах військового управління, підпорядкованих Міністерству оборони України», наказу Міністерства оборони України від 12.01.2023 №4/ндс/кп «Про введення в дію штатів органів військового управління, безпосередньо підпорядкованих Міністерству оборони України», відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про Державну службу» припинено державну службу та відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено з роботи 31.01.2023 державного службовця Головного управління майна та ресурсів ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу фінансового моніторингу, оціночної діяльності та договірної роботи фінансово-економічного управління. Вказано виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (т.1 а.с.23-24).

31.01.2023 позивач подав заяву на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління майна та ресурсів ОСОБА_7 ; просив призначити його на одну з посад структурних підрозділів Головного управління капітальних вкладень, що формується, або інших органів військового управління, що мають сформуватися до 31 січня 2023 року відповідно пункту 10 названої вище Директиви (т.1 а.с.22,66).

У судовому засіданні представник Головного управління капітальних вкладень звертав увагу, що 31.01.2023 всі працівники, у тому числі і начальник розформованого управління, були звільнені з посад у такому управлінні, без призначення (переведення) у новосформоване, оскільки останнє ще перебувало на стадії формування.

Наказом начальника Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна (по стройовій частині) №1 від 01.03.2023 відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.11.2022 № Д-321/20/дск введено в дію штат №57/189-01(51) Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна (т.2 а.с.216).

Наказом начальника Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна №4 від 27.03.2023 ОСОБА_1 було призначено з 28.03.2023 на посаду головного спеціаліста відділу утилізації озброєння, військової техніки та компонентів рідкого ракетного палива Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна (т. 2 а.с.197).

У судовому засіданні і в письмових поясненнях відповідачів 1 і 2 повідомлено, що посада головного спеціаліста Головного управління майна та ресурсів і головного спеціаліста Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна, на яку у подальшому призначено позивача, є рівнозначними у розумінні Закону «Про державну службу». Позивач у свою чергу вказав про відмінності за функціональними обов`язками.

У відповідності із наказом Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна №9 від 27.04.2023 позивача звільнено з посади державної служби з 30.04.2023 за угодою сторін (т.2 а.с.198).

Згідно із наказом Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна №10 від 28.04.2023 ОСОБА_1 призначено з 01.05.2023 на вакантну посаду головного спеціаліста відділу відчуження надлишкового військового майна (т. 2 а.с.199).

У відповідності до Схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2023 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів від 18.01.2017 №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» (чинної на час виникнення спірних відносин), посада головний спеціаліст державного органу відносилась до категорії В, підкатегорії В1.

Як закріплено у пункті 2 Положення про Головне управління майна та ресурсів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.05.2021 №23/нм, це Управління є органом військового управління (т.2 а.с.210-215).

У пункті 2 Положення про Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.01.2023 №23/нм, закріплено, що таке Управління є органом військового управління (т.2 а.с.206-209).

Крім того, наказом Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна №8 від 25.01.2024 ОСОБА_1 відповідно до частини четвертої статті 83 Закону України «Про державну службу» продовжено строк перебування на державній службі з 18.02.2024 по 17.02.2025, терміном на один рік (т.2 а.с.200).

Також наказом Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна №9 від 07.02.2025 позивачу продовжено строк перебування на державній службі з 18.02.2025 по 17.02.2026, терміном на один рік (т.2 а.с.201).

Як видно із довідки Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна від 11.03.2025 №220/54/718, станом на дату її видачі, ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу відчуження надлишкового майна цього Управління (т.2 а.с.196).

Наказом начальника Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна від 28.05.2025 №39 у зв`язку з проведенням організаційних заходів припинено державну службу ОСОБА_1 і звільнено з роботи з 29.05.2025 (т.3 а.с.25).

У судовому засіданні представниками відповідача повідомлено, що позивачу пропонувалися вакантні посади для переведення, однак він від них відмовився. ОСОБА_1 не заперечував такі обставини.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено у преамбулі Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (Закон № 889-VIII) цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

За змістом частин другої та третьої статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У цьому випадку суд, перш за все, керується положеннями спеціального законодавства.

За правилами частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

За змістом пункту першого частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

За приписами частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

За визначенням у пункті 6 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

За наведених правових норм та встановлених у справі обставин, суд приходить до таких висновків.

У випадку, який розглядається, як встановлено у ході розгляду, підставою для реорганізації Головного управління майна та ресурсів стали спільна директива Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.11.2022 № Д-321/20/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022-2023 роках» і наказ Міністерства оборони України «Про проведення організаційних заходів в органах військового управління, підпорядкованих Міністерству оборони України» №133к від 29.11.2022.

Так, щодо терміну реорганізація, то чинне законодавство про державну службу, як і трудове законодавство не розкриває його зміст. У загальному розумінні реорганізація -це перебудова, перетворення, зміна структури, форми організації, керування тощо. У випадку, що розглядається, роботодавець вжив для обґрунтування змін термін переформування. Зважаючи на те, що йдеться про орган військового управління, то переформування є складовим реорганізації, оскільки для військові сфери характерним є формування (частин, установ тощо), а не їх утворення.

Позивач у строк більш як за 30 днів попереджався про наступне вивільнення під підпис.

Положеннями статті 87 Закону «Про державну службу» дійсно передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Це діє тоді, коли є місце і реально здійснюється переведення осіб.

Також у названій статті закріплено і право звільнити державного службовця підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади,

Як втсановлено у ході судового розгляду, усіх державних службовців Головного управління майна та ресурсів звільнено 31.01.2023 у зв`язку із переформуванням і станом на день звільнення жоден із співробітників не переводився (не призначався) на новостворені посади через те, що на відповідну дату таких посад ще створено не було. При цьому заява позивача від 31.01.2023 із проханням призначити в один із структурних підрозділів, що формується, подана у день звільнення, хоча про майбутнє звільнення він повідомлений 12.12.2022.

Що стосується посилання відповідача при звільненні на норми Кодексу законів про працю України, то таке посилання, само по-собі, не змінює правого регулювання спірних відносин, оскільки може застосовуватися субсидіарно і лише у випадку, якщо спеціальне законодавство не врегульовує згаданих відносин. Оскільки норми Закону «Про державну службу» чітко визначили алгоритм припинення служби у зв`язку із скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, то і підстав для оцінки дій відповідача на предмет дотримання статей 40, 42 та 43 Кодексу законів про працю України суд не має. Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно із принципом «суд знає закони» під час розгляду справи він самостійно перевіряє доводи сторін щодо належного правового обґрунтування припинення державної служби позивача.

Суд звертає увагу, що захисту підлягає порушене право, а за обставин встановлених судом у спірному випадку такого фактично не відбулося, враховуючи наявність підстав для реорганізації (переформування) із скороченням чисельності, попередження позивача про наступне вивільнення у передбачений законодавцем строк, відсутність можливості на день звільнення запропонувати іншу посаду через об`єктивні причини (знаходження новоствореного управління на стадії формування, відсутність штатного розкладу, відсутність новостворених посад), закріплення Законом «Про державну службу» у статті 87 права звільнити державного службовця на підставі пункту 1 частини першої такої статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, виплату вихідної допомоги у встановленому розмірі, фактичне працевлаштування позивача до спливу двомісячного строку із дня звільнення на рівнозначну посаду в новоутвореному за наслідками переформування Управлінні, продовження йому двічі строку перебування на державній службі (після досягнення 65-ти років) у 2024 і 2025 роках тощо).

Отже порядок попередження дотримано, а у строк, за який виплачено вихідну допомогу позивача працевлаштовано на рівнозначну посаду у новостворене за наслідками переформування Управління відчуження та утилізації надлишкового військового майна.

За наведеного, суд констатує, що у випадку, який розглядається, реального порушення прав на державну службу не сталося, тому немає підстав і для захисту та відновлення відповідного порушеного права.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої цієї ж статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у позові і тим, що позивач звільнений від сплати судового збору підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного рішення - 04 серпня 2025 р.