Справа № 360/1442/25
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

04 серпня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1442/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали за позовною заявою адвоката Князь Інни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 16 липня 2025 року надійшов позов адвоката Князь Інни Іванівни (далі - представник позивачки) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивачка) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці в період з 01 березня 2018 року по 10 березня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01.01.2019, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивачки за період з 01 березня 2018 року по 10 березня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01.01.2019, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Ухвалою від 21 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачці (представнику позивачки) усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року із зазначенням підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали від 21 липня 2025 року від представника позивачки 31 липня 2025 року надійшла заява про поновлення процесуального строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що позивачку не звільнено з військової служби, а наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України переведено на іншу посаду до нового місця проходження військової служби, тому, на думку представника позивачки, стверджувати, що з моменту її переведення на інше місце проходження військової служби строки звернення з адміністративним позовом пропущені є помилковим.

Крім того, представником позивачки зазначено, що позивачка виховує дитину з інвалідністю, якій рішенням Сєвєродонецької міської ради від 17.06.2020 № 385 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів як такій, що зазнала психологічного насильства, моральних психологічних страждань. При переїзді на нове місце проживання дитина вимагала адаптування у новому товаристві, школі. При цьому, ОСОБА_1 , при переведенні на нову посаду та нове місце проходження військової служби перебувала у стані, коли ні фізично, ні психологічно не можливо було займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори, адже нова посада вимагала від неї максимальної концентрації уваги саме на новому місці проходження військової служби. Також необхідно було перевезти свою сім`ю на нове місце, владнати інші умови життєзабезпечення. Зазначені вище обставини, на думку представника позивачки, є поважними причинами щодо пропуску процесуального строку для звернення до адміністративного суду.

Також з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24, просила поновити ОСОБА_1 строки звернення до суду в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

В ухвалі від 21 липня 2025 року суд дійшов висновку, що позивачка звернулася з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною першою статті 233 КЗпП України у спорах щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби, в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року.

Розглядаючи питання поважності пропуску строку звернення в межах аргументів, наведених представником позивачки, суд зазначає таке.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З наведеного слідує, що поважними причинами пропуску строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З огляду на викладені в ухвалі від 21 липня 2025 року мотиви, судом відхиляються як безпідставні твердження представника позивачки, що позивачкою не пропущений строк звернення до суду за захистом прав за період з 19 липня 2022 року по 01 липня 2023 року.

Також суддя повторно наголошує на тому, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка її отримує. Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини між сторонами існували у період дії різних редакцій статті 233 КЗпП України. Проте, з огляду на те що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем та позивачка про порушення свого права мала дізнатися одразу після його отримання, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не можуть вважатися такими, що виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Суд вважає, що відповідно до правових позицій Верховного Суду викладених, зокрема у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, до спірних правовідносин слід застосовувати саме ту редакцію статті 233 КЗпП України, яка була чинної в період їх існування, тому вимоги щодо перерахунку грошового забезпечення позивачки, яке вона отримувала у період до 18 липня 2022 року включно, не обмежені будь яким строком звернення до суду, а строк звернення до суду з позовними вимогами щодо перерахунку позивачці грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року обмежений трьома місяцями з дня, коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Щодо посилання представника позивачки, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду, на неможливість позивачки займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори, внаслідок переведення на інше місце несення служби, необхідністю адаптування її та її дитини до нових умов, то, зважаючи на проміжок часу, що минув з дня переведення позивачки на нове місце несення служби до дня звернення до суду з цим позовом, вони відхиляються судом як безпідставні.

Так позивачку переведено до нового місця проходження служби у м. Київ згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10 березня 2023 року № 49, а до суду з цим позовом вона звернулася у липні 2025 року. Тобто до суду щодо належного їй грошового забезпечення в періоду служби в ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка звернулася більше ніж через 2 роки після свого переведення.

Суду не надано документально підтвердженої інформації щодо безперервного залучення позивачки протягом всього часу несення нею служби до виконання службових обов`язків без надання їй днів відпочинку чи відпустки, що унеможливило її своєчасне звернення за отриманням правничої допомоги адвоката з метою звернення до суду за захистом порушених прав на належне грошове забезпечення.

Також представником позивачки не підтвержено жодними доказами наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини виникнення у позивачки істотних перешкод або труднощів, які потребували довготривалого адаптування позивачки та її сім`ї на новому місце мешкання та несення служби у м. Києві, та завадили їй своєчасно в межах строку звернення до суду звернутися за правовою допомогою та, відповідно, з позовом в частині позовних вимог щодо грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року.

Щодо посилання представника позивачки на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 листопада 2024 року по справі № 120/359/24, суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2024 року по справі № 120/359/24 сформував наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України:

«Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку».

Суд враховує доводи представника позивачки, що позивачка проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а також вказану правову позицію Верховного суду. Проте представником позивачки жодних доказів перебування і виконання обов`язків позивачкою військової служби у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, місцях активних бойових дій, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, участі військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях, або наявності інших обставин, пов`язаних з проходженням військової служби, які унеможливити звернутися до суду у строк, визначений процесуальним законом, до позовної заяви не надано.

На думку суду, недостатньо тільки послатися на проходження позивачкою військової служби, мають бути вказані фактичні обставини, які обмежили можливість своєчасного звернення до суду, з наданням відповідних доказів, яким суд має надати оцінку.

За наведених обставин, суд вважає зазначені представником позивачки підстави для поновлення позивачці строку звернення до суду в частині вимог щодо перерахунку її грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року неповажними.

Доказів існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивачки, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду представником позивачки не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що заява представника позивачки про поновлення строку для звернення до адміністративного суду не містить обставин щодо існування у позивачки поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року, тобто таких, які дійсно створили перешкоди в реалізації нею права на звернення до суду за судовим захистом своїх порушених прав.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги ту обставину, що представником позивача не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачці звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви, заяви про поновлення строку звернення до суду та доданих до них матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов в частині позовних вимог щодо перерахунку грошового забезпечення позивачки за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року включно підлягає поверненню внаслідок визнання судом вказаних в клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19 липня 2022 року по 10 березня 2023 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова