Справа № 380/8386/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8386/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави про визнання протиправною бездіяльності Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Самбірської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Ралівської сільської ради з приводу невжиття заходів щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки загальною площею 13,26 га, на яких розташовані наступні заклади освіти: Городищенський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Шкільна, буд 4, с.Городище, ); Звірський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 1,91 га, вул. Садова, буд. 1, с. Звір, ); Черхавський ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 1,2 га, вул. Шкільна, буд 22, с.Черхава ); Монастирецький ЗЗСО І-ІІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Центральна, буд. 24а, с. Монастирець, ); Блажівський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 3,05 га, вул. Шкільна, буд. 18А, ), Кульчицький ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 2,9 га,вул. Поливки, буд. 196, с. Кульчиці,) Самбірського району Львівської області;

- зобов`язати Ралівську сільську раду вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки загальною площею 13,26 га, на яких розташовані наступні заклади освіти: Городищенський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Шкільна, буд 4, с. Городище, ); Звірський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 1,91 га, вул. Садова, буд. 1, с.Звір, ); Черхавський ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 1,2 га, вул.Шкільна, буд 22, с. Черхава ); Монастирецький ЗЗСО І-ІІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Центральна, буд. 24а, с. Монастирець, ); Блажівський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 3,05 га, вул. Шкільна, буд. 18А, ), Кульчицький ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 2,9 га, вул. Поливки, буд. 196, с. Кульчиці,) Самбірського району Львівської області.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що Ралівською сільською радою, як засновником та власником майна шести закладів загальної середньої освіти на своїй території, допущено протиправну бездіяльність.

Ця бездіяльність полягає у невжитті протягом тривалого часу (з 2021 року) заходів щодо виготовлення та державної реєстрації правовстановлюючих документів на земельні ділянки загальною площею 13,26 га, на яких розташовані та якими фактично користуються ці заклади освіти. Позивач вказує, що відсутність документів підтверджується листуванням із самою сільською радою, а також даними з Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує нормами Земельного кодексу України та Законів України «Про освіту» і «Про місцеве самоврядування в Україні», які покладають на засновника обов`язок забезпечувати матеріально-технічну базу закладів освіти, що включає належне оформлення прав на землю.

На думку позивача, така бездіяльність порушує інтереси держави у сфері освіти та охорони дитинства, оскільки створює ризики для нормального функціонування шкіл, унеможливлює ефективний контроль за використанням комунального майна та може призвести до незаконного відчуження цих земель.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить суд визнати бездіяльність сільської ради протиправною та зобов`язати її вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки.

Ухвалою від 02 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення копії ухвали.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 05.05.2025 через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Станом на день ухвалення рішення, відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи процесуальну пасивність відповідача, суд здійснює розгляд справи на підставі доказів та аргументів, наданих позивачем.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, та

в с т а н о в и в:

Самбірською окружною прокуратурою під час вивчення стану додержання законів в частині оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки закладів освіти виявлено факти порушення Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області законодавства у вказаній сфері.

Встановлено, що на території Ралівської ОТГ функціонують заклади освіти, а саме:

Городищенський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів; що за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Городище, вул. Шкільна, 4, (далі - Городищенський ЗЗСО І-ІІ ст.), земельна ділянка площею 2,1 га,

Звірський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Звір, вул. Садова, буд. 1, ( далі Звірський ЗЗСО І-ІІ ст.), земельна ділянка площею 1,91 га;

Черхавський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Черхава, вул. Шкільна, буд. 22, ( далі Черхавський ЗЗСО І-ІІ ст.), земельна ділянка площею 1,2 га;

Монастирецький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Монастирець, вул. Центральна, буд. 24а, ( далі Монастирецький ЗЗСО І-ІІІ ст.), , земельна ділянка площею 2,1 га;

Блажівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Блажів, вул. Шкільна, 18а, ( далі Блажівський ЗЗСО І-ІІ ст.), , земельна ділянка площею 3,05 га;

Кульчицький заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів, що за адресою: Львівська область, Самбірський район, с.Кульчиці вул. Поливки, 196, (далі Кульчицький ЗЗСО І-ІІІ ст.), земельна ділянка площею 2,9 га, використовують для обслуговування закладів земельні ділянки без оформлення та реєстрації права власності.

Так, відповідно до інформації Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області за №64/06-03 від 13.01.2025, яка надійшла на адресу окружної прокуратури 20.01.2025, станом на січень 2025 року правовстановлюючі документи на земельні ділянки вищевказаних закладів освіти відсутні.

Відповідно до Статутів КЗ «Городищенський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів», затвердженого рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Ралівської сільської ради від 28.01.2021 №29, КЗ «Звірський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів», затвердженого рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Ралівської сільської ради від 28.01.2021 №28, КЗ «Черхавський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів», затвердженого рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Ралівської сільської ради від 28.01.2021 №23, КЗ «Блажівський заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів» затвердженого рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Ралівської сільської ради від 28.01.2021 №20, КЗ «Монастирецький заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів», затвердженого рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Ралівської сільської ради від 28.01.2021 №26, КЗ «Кульчицький заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів», затвердженого рішенням ІІІ сесії VІІІ скликання Ралівської сільської ради від 28.01.2021 №17, такі є закладами комунальної форми власності Ралівської сільської ради.

Згідно вищезазначених рішень Ралівської сільської ради - сільська рада є засновником вказаних закладів освіти, основні засоби, матеріали та запаси якого передано на баланс Ралівської сільської ради.

Згідно п 1.3. Статутів - Засновником вищевказаних закладів освіти є Ралівська сільська рада Самбірського району Львівської області. Уповноваженим органом засновника є Відділ освіти Ралівської сільської ради.

Відповідно до Статутів, головною метою закладу освіти є забезпечення реалізації права громадян на здобуття загальної середньої освіти відповідного рівня в умовах, сприятливих для фізичного та духовного розвитку, самовиховання та соціалізації дитини, її формування як цілісної особистості й відповідального громадянина.

Згідно п. 7.1 Статутів, матеріально технічна база закладу освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби та інші матеріальні цінності. Власником майна є Ралівська сільська рада.

Згідно п 7.5 Статутів, утримання та розвиток матеріально-технічної бази закладу освіти фінансуються за рахунок коштів Засновника.

Відповідно до п.п. 1.10, 1.11 (1.9) Статутів, заклади освіти є юридичною особою, має печатку, штамп, ідентифікаційний номер. Заклад є неприбутковою бюджетною організацією, фінансування здійснюється з місцевого бюджету Ралівської сільської ради.

Відповідно до п. 1.9. Статутів, вищевказані заклади освіти керуються у своїй діяльності, зокрема, Конституцією України, Законами України «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», Конвенцією «Про права дитини» та іншими нормативно правовими актами України.

З п.5.1. Статутів слідує, що управління закладом загальної середньої освіти здійснюють: засновник Ралівська сільська рада або уповноважений орган (відділ освіти Ралівської сільської ради), керівник закладу освіти, педагогічна рада, вищий колегіальний орган громадського самоврядування.

Згідно п. 9.6 Статутів, Засновник закладу освіти або уповноважений ним орган здійснює контроль за дотриманням норм установчих документів та за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти.

Майно, належить до комунальної власності Ралівської територіальної громади в особі Ралівської сільської ради та перебуває в користуванні закладу освіти.

Відповідно до п. 1.1 Положення про Відділ освіти Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, затвердженого рішенням сесії VІІІ скликання сільської ради від 23.12.2020 №7, відділ освіти Ралівської сільської ради є виконавчим органом Ралівської сільської ради, який утворився Ралівською сільською радою (далі - Відділ).

Згідно п.1.5., п. 2.2.1., п.2.2.7., п.п.2.3.12., п.2.3.16 вказаного Положення, Відділ відповідно до покладених на нього завдань є уповноваженою особою з реалізації прав і обов`язків Ралівської сільської ради, як засновника, щодо управління закладами освіти, відповідає за реалізацію державної політики у сфері освіти та забезпечення якості освіти на території громади з урахуванням особливостей соціально-культурного середовища громади, забезпечення доступності освіти для всіх громадян, які проживають на відповідній території, забезпечує виконання програм і здійснення заходів спрямованих на розвиток освіти, здійснює контроль за господарською діяльністю закладів освіти, здійснює поточний контроль за дотриманням установчих документів закладів освіти під час їхньої поточної діяльності та інше.

В той же час, згідно із п.1.6 Положення, Відділ є юридичною особою, неприбутковою організацією, не має самостійного балансу, рахунків в органах Державної казначейської служби України та установах банків, фінансове обслуговування здійснюється відділом бухгалтерського обліку та фінансової звітності Ралівської сільської ради, тобто головним розпорядником бюджетних коштів, виділених на освіту, є сільська рада.

Так, Ралівською сільською радою не надано жодного документу, підтверджуючого вжиття останнім заходів щодо належного оформлення права комунальної власності на нерухоме майно комунальних навчальних закладів - земельні ділянки під вказаними закладами і здійснення державної реєстрації вказаних прав, а тому питання оформлення правовстановлюючих документів на вказані об`єкти нерухомості та державної реєстрації цих прав залишається не вирішеним.

В той же час, згідно інформації Ралівської сільської ради №130/06-03 від 22.01.2025, Ралівською сільською радою щорічно розробляються та затверджуються програми для забезпечення функціонування комунальних установ та закладів у межах владних повноважень, в тому числі для виготовлення правовстановлюючих документів та проводяться заходи щодо їх виготовлення в межах наявного ресурсу (рішення сесії від 25.11.2024 №3 про затвердження Програми «Проведення заходів із землеустрою щодо виготовлення технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельних ділянок та експертної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення на території Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області на 2024-2025 роки».

Вищевказане свідчить про формальний підхід щодо вжиття заходів спрямованих на виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки під закладами освіти та не встановлення їх меж.

Усунення виявлених порушень вимог законодавства можливе шляхом фінансування за рахунок коштів місцевого бюджету заходів, направлених на оформлення правовстановлюючих документів об`єкта нерухомості дошкільного закладу - земельну ділянку.

Однак, згідно інформації Ралівської сільської ради №64/06-3 від 13.01.2025, яка надійшла на адресу окружної прокуратури 20.01.2025, кошти на оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які перебувають у користуванні дошкільних та загальноосвітніх закладів на 2023-2025 не були закладені.

Варто звернути увагу, що бездіяльність сільської ради має триваючий характер.

Таким чином, зволікання у встановленні площі земельних ділянок, сприяє їх подальшій зміні, що може негативно вплинути на формування їх остаточної площі.

Крім того, за результатами моніторингу відомостей Публічної кадастрової карти України підтверджено, що на даний час питання щодо розробки земельно-технічної документації на вищезазначені земельні ділянки шести навчальних закладів залишається не вирішеним, правовстановлюючі документи на земельні ділянки Відділом освіти не розроблено та не видано.

Разом з тим, відповідно до Інформації із Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна шести навчальних закладів за вищезазначеними адресами відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 10-13-0.2-711/2-25 від 13.02.2025 встановлено, що у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, дані щодо реєстрації правовстановлюючих документів на - Городищенський ЗЗСО І-ІІ ст., Звірський ЗЗСО І-ІІ ст., Черхавський ЗЗСО І-ІІ ст.,Монастирецький ЗЗСО І-ІІІ ст., Блажівський ЗЗСО І-ІІ ст., Кульчицький ЗЗСО І-ІІ ст.- Ралівської сільської ради Самбірського району відсутні.

Отже, сільською радою не вжито жодних дій, направлених на оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, яка знаходиться у користуванні вищезазначених навчальних закладів.

Таким чином, судом встановлено факт тривалого використання земель комунальної власності освітніми закладами без належного оформлення речових прав на них, а також факт бездіяльності відповідача як уповноваженого органу щодо вжиття заходів для державної реєстрації цих прав.

При вирішенні спору, суд керувався наступними нормами.

Відповідно до ст. 1 Земельного Кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, порушувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про освіту», освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави.

Згідно з ч. 6 ст. 25 Закону засновник закладу освіти зобов`язаний, серед іншого, забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов.

Відповідно до ст. 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння та користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, зокрема, набувають заклади освіти незалежно від форми власності.

Порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування визначений ст. 123 Земельного кодексу України.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ст. ст. 124, 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вжиття ним заходів, спрямованих на належне оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а тому позовні вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку закладів освіти, нездійснення державної реєстрації вказаного речового права та зобов`язання вжити заходів в межах компетенції з цього питання є обґрунтованими та підлягають вирішенню судом.

Як вже було встановлено, Ралівською сільською радою упродовж тривалого часу (починаючи з 2021 року) не здійснено належних та достатніх дій і заходів з оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки закладів освіти, чим допущено протиправну бездіяльність.

Відсутність правовстановлюючих документів на приміщення, будівлі і земельні ділянки закладів освіти створює передумови зловживань щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою, ризики нормального функціонування закладу та освітнього процесу, що можуть призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей.

Крім того, наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку закладу освіти дозволить покращити роботу закладу, привести її у відповідність до вимог чинного законодавства та унеможливити зловживання щодо розпорядження майном закладу.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 5 КАС України, у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Пунктами 1, 2, 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Відповідно до ст. ст. 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прокурор звернувся з даним адміністративним позовом з метою захисту інтересів держави в сфері охорони дитинства щодо забезпечення прав дітей на безпечні умови здобуття освіти, як складової гарантованого ст. 53 Конституції України права на освіту, та відновлення законності під час здійснення навчального процесу в навчальних закладах.

Праву громадян на належні та безпечні умови здобуття освіти відповідає обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування створювати та забезпечувати належні умови здобуття освіти, які передбачають здійснення навчального процесу виключно у відповідності до вимог чинного законодавства.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, відповідно до п.п. 3, 4 рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 інтереси держави можуть повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В їх основі є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування її економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Тобто, Конституційний Суд України у вказаному рішенні визначив, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Відсутність правовстановлюючих документів на будівлю, приміщення та земельну ділянку закладу створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним майном, формує ризики для нормального функціонування навчального закладу та учбового процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей та інтересів держави у сфері охорони дитинства.

Так, відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст.14 Конституції України земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 125 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

З наведеного слідує, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлених у відповідності до вимог закону. При цьому, відсутність правовстановлюючих документів порушує передбачені державою принципи раціонального й ефективного використання та охорони земель та призводить до неефективного управління земельними ресурсами та землекористуванням.

При цьому, відповідно до законодавства Ралівська сільська рада зобов`язана вжити заходів щодо виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки навчальних закладів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України та керуються у своїй діяльності, зокрема, Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Інтереси держави у даному випадку полягають у необхідності неухильного та ефективного виконання органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, як учасниками освітньої діяльності, законодавчих обов`язків щодо створення належних та безпечних умов здобуття освіти. Рівень реалізації посадовими особами наданих повноважень має забезпечувати досягнення законодавчої мети у вигляді створення та підтримання таких умов здобуття освіти, що виключають будь-яку шкоду або загрозу порушення прав дітей на здобуття освіти та можливість будь-яких зловживань щодо розпорядження будівлями, спорудами та земельними ділянками навчальних закладів.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Враховуючи вищевикладене, підставою звернення прокурора до суду стало порушення вимог законодавства, що створює передумови для зловживань щодо розпорядження земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування закладу та навчального процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей та інтересів держави, що, у свою чергу, є невиконанням гарантій держави у сфері освіти.

У той же час, неналежне виконання сільською радою делегованих їй державою функцій суперечить принципам верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності та, як наслідок, реалізації державних гарантій захисту прав і свобод дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про освіту», державну політику у сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Частинами 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, серед іншого, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, заклади освіти, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про освіту», управління закладом освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу, здійснюють: засновник (засновники); керівник закладу освіти; колегіальний орган управління закладу освіти; колегіальний орган громадського самоврядування; інші органи, передбачені спеціальними законами та/або установчими документами закладу освіти.

Частинами 2, 6 статті 25 Закону України «Про освіту» визначено, що засновник закладу освіти або уповноважена ним особа, зокрема: затверджує кошторис та приймає фінансовий звіт закладу освіти у випадках та порядку, визначених законодавством; здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти. Засновник закладу освіти зобов`язаний забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов.

Статтею 79 Закону України «Про освіту» встановлено, що джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути, зокрема, як державний бюджет, так і місцеві бюджети, а також інші джерела, не заборонені законодавством.

Органи місцевого самоврядування, здійснюючи функції власника від імені Українського народу, повинні розпоряджатися земельними ділянками виключно в інтересах Українського народу та з безумовним та цілковитим дотриманням вимог законодавства.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин, зокрема щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель.

Отже, наявність правовстановлюючих документів на земельні ділянки навчальних закладів дозволить покращити роботу навчального закладу, привести її у відповідність до вимог чинного законодавства та унеможливити зловживання щодо розпорядження майном навчальних закладів.

Закладам освіти, які користуються земельними ділянками без відповідного права, держава не в змозі гарантувати забезпечення захисту права на землю та указані заклади не наділені правом вимагати усунення порушень їх прав на землю, що у кінцевому результаті може стати порушенням права дітей на освіту.

При цьому, відповідно до законодавства сільська рада зобов`язана вжити заходів щодо виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки навчальних закладів.

Вказане і є обов`язком сільської ради як єдиного органу, який здійснює контроль за використанням земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

Натомість ним не забезпечено користування навчальними закладами земельними ділянками відповідно до вимог законодавства, що є обов`язком відповідно до ст.ст. 92, 116, 123 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 17, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 5 Закону України «Про освіту».

За вказаних обставин, захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», має здійснювати прокурор.

У даному випадку Самбірською окружною прокуратурою встановлено причини та достатні підстави для представництва в суді інтересів держави, оскільки Рада яка відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покликаний управляти закладами освіти, культури та дозвілля, які належать територіальним громадам, забезпечувати їх матеріально-технічне та фінансове забезпечення, протягом тривалого часу не здійснила оформлення правовстановлюючих документів та державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки навчальних закладів на своїй території.

Таким чином, прокурор звернувся до суду як позивач з огляду на те, що у даному випадку відсутній державний орган, який уповноважений здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах. У цьому випадку необхідність захисту інтересів держави у сфері охорони дитинства зумовлена тим, що внаслідок допущеної відповідачами бездіяльності не оформлено правовстановлюючі документи та не проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, у тому числі порушено передбачений законодавством порядок користування земельними ділянками.

Звернення прокурора до суду спрямовано на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про оформлення права власності на земельні ділянки закладів освіти з метою недопущення фактів користування ділянкою комунальної власності іншими суб`єктами господарювання, так як межі земельної ділянки та площа не визначено.

Враховуючи вищевикладене, підставою звернення прокурора до суду стало порушення вимог законодавства, що створює передумови для зловживань щодо розпорядження земельними ділянками, ризики для нормального функціонування закладів освіти та навчального процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей та інтересів держави, що, у свою чергу, є невиконанням гарантій держави у сфері освіти.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Важливим для застосування даної конституційної норми є саме поняття «інтерес держави».

У постанові Верховного Суду у справі № 910/11919/17 від 17.10.2018 зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу.

Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян, які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, або його відсутність.

Тому, Верховний Суд у постанові від 25.06.2021 у справі № 420/26/20 вказав, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Водночас, чинним законодавством не визначено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлено оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво інтересів держави в суді є можливим та необхідним.

Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Існування інтересу й необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути обєктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету.

Визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії є одним із способів судового захисту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 9901/67/20: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що системний аналіз частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір», частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку про те, що вимога про визнання протиправними акту, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акту, дії чи бездіяльності є однією вимогою». (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 по справі № П/800/559/16, постанові Верховного Суду від 28.02.2018 по справі № 800/473/17 та постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 640/21330/18).

Таким чином, внаслідок протиправної бездіяльності Відповідача у вказаній сфері порушено інтереси держави та територіальної громади, що і є підставою для звернення із даним позовом прокурором.

Обраний прокурором спосіб захисту права спрямований на захист інтересів держави, оскільки такі порушення негативно впливають на організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, та можуть привести, у разі їх негайного не усунення, до втрати цих земельних ділянок.

При цьому, з преамбули Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно зі ст.4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції, щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

За таких обставин, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, який полягає у необхідності дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності у сфері майнових та земельних правовідносин, та як наслідок реалізації державних гарантій щодо освіти та охорони дитинства.

Як було встановлено, що Ралівська сільська рада, будучи засновником та власником майна вказаних у позові шести закладів освіти, не вчинила дій, спрямованих на виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які фактично використовуються цими закладами, та не забезпечила державну реєстрацію права комунальної власності на них. Цей факт підтверджується наданими позивачем доказами та не спростований відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав суду жодних доказів, які б спростовували доводи прокурора або підтверджували вжиття ним належних та ефективних заходів для оформлення прав на землю.

Суд погоджується з доводами прокурора, що інтереси держави у даному випадку полягають у необхідності неухильного та ефективного виконання органами місцевого самоврядування законодавчих обов`язків щодо створення належних та безпечних умов здобуття освіти. Відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки закладів освіти створює передумови для зловживань, ризики для нормального функціонування закладів та освітнього процесу, що може призвести до порушення прав дітей та інтересів держави у сфері охорони дитинства.

Тривала бездіяльність відповідача порушує не лише норми земельного та освітнього законодавства, але й фундаментальні принципи верховенства права, зокрема, принцип правової визначеності, оскільки створює неврегульований статус земель комунальної власності. Це, у свою чергу, унеможливлює ефективне управління цими землями, залучення інвестицій для розвитку матеріально-технічної бази шкіл та створює загрозу їх незаконного вибуття з власності територіальної громади.

Позивач правомірно посилається на статтю 131-1 Конституції України та статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», які надають прокурору право здійснювати представництво інтересів держави в суді у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування. У даному випадку Ралівська сільська рада, будучи уповноваженим органом, протягом тривалого часу не виконувала свій обов`язок щодо оформлення права комунальної власності на земельні ділянки, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Таким чином, суд вважає доводи позивача обґрунтованими та доведеними наявними у матеріалах справи доказами. Тривале невиконання Ралівською сільською радою обов`язку щодо оформлення та реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, які перебувають у користуванні закладів освіти, є протиправною бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Принцип змагальності сторін, закріплений у статті 9 КАС України, передбачає, що суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. У даній справі прокурор надав належні та допустимі докази, що підтверджують факт використання закладами освіти земельних ділянок без правовстановлюючих документів та тривалу бездіяльність відповідача щодо вирішення цього питання. Відповідач, у свою чергу, не подавши відзив та не надавши жодних доказів на спростування позовних вимог, не виконав свого процесуального обов`язку доказування правомірності своєї бездіяльності.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина. У даному випадку, обраний прокурором спосіб захисту зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії щодо оформлення правовстановлюючих документів є адекватним, ефективним та спрямованим на реальне поновлення порушених інтересів держави. Такий спосіб захисту унеможливлює подальше ухилення відповідача від виконання своїх прямих обов`язків та забезпечує досягнення мети, з якою прокурор звернувся до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 242-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Ралівської сільської ради з приводу невжиття заходів щодо не оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки загальною площею 13,26 га, на яких розташовані наступні заклади освіти: Городищенський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Шкільна, буд 4, с.Городище, ); Звірський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 1,91 га, вул. Садова, буд. 1, с. Звір, ); Черхавський ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 1,2 га, вул. Шкільна, буд 22, с.Черхава ); Монастирецький ЗЗСО І-ІІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Центральна, буд. 24а, с. Монастирець, ); Блажівський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 3,05 га, вул. Шкільна, буд. 18А, ), Кульчицький ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 2,9 га,вул. Поливки, буд. 196, с. Кульчиці,) Самбірського району Львівської області.

3. Зобов`язати Ралівську сільську раду (адреса 81473, с. Ралівка, вул І. Франка, 28, Самбірський район, Львівська область; ) вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки загальною площею 13,26 га, на яких розташовані наступні заклади освіти: Городищенський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Шкільна, буд 4, с. Городище, ); Звірський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 1,91 га, вул. Садова, буд. 1, с.Звір, ); Черхавський ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 1,2 га, вул.Шкільна, буд 22, с. Черхава ); Монастирецький ЗЗСО І-ІІІ ст., (площею 2,1 га, вул. Центральна, буд. 24а, с. Монастирець, ); Блажівський ЗЗСО І-ІІ ст., (площею 3,05 га, вул. Шкільна, буд. 18А, ), Кульчицький ЗЗСО І-ІІ ст. (площею 2,9 га, вул. Поливки, буд. 196, с. Кульчиці,) Самбірського району Львівської області.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду

Повний текст рішення складений 31.07.2025

Суддя Коморний О.І.