Справа № 380/23579/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Грень Н.М.

04 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/23579/24 пров. № А/857/20604/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 380/23579/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Головного Управління Пенсійного Фонду України у м. Київ про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Головного Управління Пенсійного Фонду України у м. Київ, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про пенсійне забезпечення №80 від 26.09.2024р. Головного управління ПФУ в м.Києві, яким відмовлено у переведенні із пенсії по віку на загальних підставах на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.10 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3902 . на підставі заяви від 18 вересня 2024року №3902 з урахуванням довідок, а саме:

Довідки про складові заробітної плати для державного службовця який до 01 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби , або який працював у державних органах що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р.;

Довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця який до 01.01.2024р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби , або який працював у державних органах , що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р.

Довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця який до 01.01.2024р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби , або який працював у державних органах ,що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.11.2020р.

27.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з метою переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з відповідною заявою та доданими документами.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області розглянувши заяву позивача прийняло рішення від 04.05.2023 №80, про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу", оскільки відсутній стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державного службовця.

Позивач не погодився із цим рішенням та оскаржив його до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2024р. у справі №380/16010/23 визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 80 від 04.05.2023р. про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

При цьому, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.04.2023р. про переведення з пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи.

ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищезгаданого рішення Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області здійснив переведення позивача з пенсії по віку яка призначена відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» із зарахуванням до стажу державної служби періоду роботи з 05.12.1995р. - 27.04.2023р.

18.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Львові про переведення з пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу», подавши до такої заяви довідки про складові заробітної плати №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р. та №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду у м.Києві та прийнято оскаржуване рішення №80 від 26.09.2024р., яким відмовлено у переведені на пенсію державного службовця, оскільки пенсія позивача не підлягає перерахунку при збільшені заробітної плати.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України видно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Із змісту ч.1, ч.2, ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В п.2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII передбачено, що Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ втратив чинність, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, п.12 розділу XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII.

ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. № 3723-XII визначено що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до п.10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

п.12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.10, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015р. № 889-VIII "Про державну службу" визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

В п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. № 283 (чинна до 01.05.2016р.) видно, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Згідно п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

ч.2 ст. 25 Закону "Про державну службу" № 3723 XII передбачено, що при встановленні категорій посад державних службовців зроблено посилання на інші прирівняні до них особи.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч.1ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що 18.09.2024р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію державного службовця відповідно до Закону №889-VIII. На момент звернення із даною заявою позивач отримував пенсію за віком за нормами Закону №1058-IV.

Проте, позивачу відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з тим, що проведення перерахунків пенсій, призначених згідно Законом №889-VIII, діючим законодавством не передбачено, а тому не взято до уваги довідки №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р. та №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р. які видані Головним управлінням ДПС у Львівській області.

ч.1 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених п.10 та п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

ОСОБА_1 раніше отримував пенсію відповідно до Закону №3723-XII, однак це, не позбавляє права перейти з пенсії за віком, яку він отримує за Законом №1058-IV, на пенсію в межах дії Закону №889-VIII, оскільки за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. Одержавши заяву про переведення на пенсію за іншим законом, пенсійний орган міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу).

Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ст.37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016р. (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VII, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби виконані.

Таким чином, станом на час звернення до пенсійного органу із заявою про переведення із пенсії за вислугу років на пенсію державного службовця ОСОБА_1 мав необхідний стаж (вислугу років) державного службовця, що підтверджується матеріалами справи, а тому відмова пенсійного органу у переведенні на пенсію державного службовця є протиправною.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що право позивача на призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII сторонами не оспорюється, позиція пенсійного органу полягає у переведення на пенсію держслужбовця без урахування довідок №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р. та №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р. які видані Головним управлінням ДПС у Львівській області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Так, станом на момент звернення із заявою про перехід на пенсію державного службовця ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.11.2020р.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що врахування довідок №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р. №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р. про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посаду державної служби, оскільки стаж державної служби складає менше 20 років, не є передчасною вимогою, оскільки під час відмови в переході на пенсію державного службовця вони були предметом розгляду.

Так, до заяви від 18.09.2024р. ОСОБА_1 долучив копії №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років) за посадою заступник начальника управління - начальник відділу та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням, згідно форми, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України 17 січня 2017 № 1-3.

Колегія суддів вважає, що позивач на час звернення за призначенням пенсії не займав посаду державної служби, тому з урахуванням положень ст.37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, пенсія ОСОБА_1 підлягає обчисленню у відсотковому співвідношенні від заробітку, зазначеного у відповідних довідках.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією яка викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2023р. у справі №340/4184/21 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.02.2019р. у справі №822/524/18.

Таким чином, станом на час звернення до пенсійного органу із заявою про переведення із пенсії за вислугу років на пенсію державного службовця позивач мав необхідний стаж (вислугу років) державного службовця, що підтверджується матеріалами справи, а тому відмова пенсійного органу у переведенні його на пенсію державного службовця є протиправною.

З огляду на вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №80 від 26.09.2024р., яким відмовлено у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723 не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єкті владних повноважень, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

В п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. № 622 (далі - Порядок №622) визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015р. у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018р. у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019р. у справі №511/777/17; від 11.07.2019р. у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019р. у справі №520/7533/17; від 13.02.2020р. у справі №263/3478/17; від 17.07.2020р. у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновків, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України "Про прокуратуру") та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено відповідача, рішенням якого відмовлено в перерахунку (переведенні) з пенсії за віком згідно Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Тому, дії зобов`язального характеру щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії з 18.09.2024р. пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, тобто відповідач.

ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В п.4.1, п.4.2, абз.3 п.4.3, п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (надалі, також - Порядок №22-1), видно, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Як видно з матеріалів справи, після реєстрації заяви ОСОБА_1 органом пенсійного забезпечення, який розглянув і вирішив за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управління ПФУ у м.Києві.

Таким чином, саме Головне управління ПФУ у м.Києві є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення (переведення) пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування судом прийнятого ним протиправного рішення.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постановах від 08.02.2024р. в справі №500/1216/23, від 07.05.2024р. в справі №460/38580/22.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Сгатацау. Икгаіпе), заява №20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Тобто, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення ст.3 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011р.) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ч.1 ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, однак помилився в частині визначення територіального органу Пенсійного фонду, який зобов`язаний призначити (здійснити переведення) пенсію позивачу, а тому таке рішення в цій частині слід змінити.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 380/23579/24 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

« 3обов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві ( 04053, м. Київ вул. Бульварно - Кудрявська 16, ) перевести ОСОБА_1 , з пенсії по віку на загальних підставах на пенсію державного службовця за віком відповідно до п. 10 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3902 на підставі заяви від18 вересня 2024 р. з урахуванням довідок про складові заробітної плати для державного службовця №598-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р., №599-13-01-10-00-11 від 18.09.2024р. та №72-13-01-10-21 від 18.09.2024р..»

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 380/23579/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор