Справа № 510/1488/25
Суддя: Дудник В. І.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 510/1488/25
Провадження № 2-а/510/20/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.25 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Дудник В.І.,

за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській областінадав відзив на адміністративний позов, позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП було проведено із дотриманням норм діючого законодавства України, були дотриманні та роз`яснені процесуальні права особі, відносно якої складався адмінпротокол. Наполягає на тому, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення посадовою особою ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Буценко Є.В. було встановлено склад адмінправопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, встановлена винуватість ОСОБА_1 та, з урахуванням обставин справи, притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 850,00 грн. в доход держави.

Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала, просила скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1821289 від 14.07.2025р. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, оскільки, вважає, що її винуватість у начебто вчиненому адміністративному правопорушенні була помилково встановлена, без належного обґрунтування та доказового підтвердження, факт вчинення протиправних дій громадянином ОСОБА_2 щодо її власності (викрадення велосипеда) мав місце, у зв`язку із чим вона обґрунтовано повідомила поліцію про це здійснила виклик робітників поліції і на той час вона діяла цілком правосвідомо, оскільки потребувала захисту своїх прав та інтересів внаслідок вчинення неправомірних дій іншою особою. Підтвердила, що ознаки «завідомо неправомірного виклику» не було, оскільки на момент виклику вона дійсно вважала, що відносно неї були вчинені неправомірні дії, вона звернулась за допомогою до належного органу, здійснивши відповідний виклик.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія постанови серії ЕГА №1821289 від 14.07.2025 року капітана поліції ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Буценко Є.В. за ст. 183 КУпАП; копія паспорту громадянки України ОСОБА_1 ; копія довідки від 25.03.2022р. про взяття на облік ВПО ОСОБА_1 ; реєстраційні та установчі документи ГУНП в Одеській області; копія довідки №4351 ПОГ СВГ ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області; копія листа ст. слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУПН в Одеській області; копія рапорту працівника поліції від 09.07.2025р.; копія заяви ОСОБА_1 від 09.07.2025р.; копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 09.07.2025р.; копія письмових пояснень ОСОБА_2 від 09.07.2025р.; копія рапорту ПОГ СВГ ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Буценко Є.; копія повідомлення від 16.07.2025р. ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Сметаняк В.; супровідний лист начальника ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 30.07.2025р. із доданими до нього витребуваними доказами.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до ГУНП в Одеській області із вищезазначеними вимогами, зазначивши, що 14.07.2025р. відносно неї посадовою особою ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Буценко Є.В. була винесена постанова серії ЕГА №1821289, згідно якої її було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення 850 грн. штрафу в доход держави. Копію постанови ОСОБА_1 було вручено.

Як вказано у постанові про накладення адміністративного стягнення, 09.07.2025р. о 09.00 год. ОСОБА_1 , мешкаюча по АДРЕСА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши на лінію «102» про крадіжку свого велосипеда своїм співмешканцем, хоча такого факту насправді не було. Після проведеної працівниками поліції перевірки, дослідження доказів, отримання письмових пояснені і заяв, посадова особа ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Буценко Є.В. виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 183 КУпАП та призначення їй штрафу в розмірі 850 грн. в доход держави.

Будучи незгодною із притягненням до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у передбачені законом строки звернулась до суду із адміністративним позовом, яким просила скасувати винесену постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. ОСОБА_1 вважає, що поліція не перевірила обставини справи та незаконно на неї склала постанову за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП. Вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост.183 КУпАП, є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, тому просить вищевказану постанову скасувати.

Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення позивачки, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.07.2025р. о 09 год. 16 хв. до ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення (ЄО за №4907 від 09.07.2025р.) від громадянки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , про те, що її знайомий ОСОБА_2 вчинив відносно неї домашнє насильство. Перевіркою поліції було встановлено, що ОСОБА_1 спільно мешкає із ОСОБА_2 за вищевказаною адресою (приблизно десь рік), 09.07.2025р. між ними трапилась сварка, досліджувався факт вчинення домашнього насилля з боку ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 . В той же день на лінію «102» надійшло звернення про викрадення з даної адреси ймовірно ОСОБА_2 велосипеда. Подія виклику була зареєстрована за №233771216.

Для з`ясування даних та перевірки обставин виклику за місцем мешкання ОСОБА_1 виїхали працівники поліції. Вони відібрали від ОСОБА_1 письмові пояснення згідно яких та зазначила, що дійсно вона періодично співмешкала із ОСОБА_2 05.07.2025р. до неї він якраз приїхав, вони відпочивали разом, а також разом із їхніми спільними друзями. У неї в володінні був велосипед, вона дозволила ОСОБА_2 користуватися ним, він брав його для власних потреб. 09.07.2025р. вранці вона помітила, що велосипеда вдома немає, вона попросила ОСОБА_2 повернути його їй, але той повідомив, що він брав його та залишив його тимчасово на зберіганні свого знайомого, що поверне його найближчим часом. Між ними зав`язалась сутичка, трапився конфлікт і ОСОБА_1 вирішила подзвонити у 102 для повідомлення про крадіжку та сімейне насилля. Коли приїхали працівники поліції, вона повідомила, що ніхто її не бив, велосипед вона надала у користування ОСОБА_2 добровільно, проте, коли він довго його не повертав, вирішила подзвонити в поліцію.

Також, 09.07.2025р. ОСОБА_1 написала заяву, адресовану начальнику ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області , згідно якої вона просила раніше подане нею звернення до поліції не розглядати, велосипед вона добровільно надала для тимчасового користування ОСОБА_2 , з яким перебувала у дружніх відносинах, ніякого фізичного насильства він до неї не застосовував та тілесних пошкоджень не завдавав, ніяких претензій до нього вона не має.

У зв`язку із встановленням таких обставин справи та після отримання вищевказаних пояснень та заяви від ОСОБА_1 була встановлена відсутність ознак будь-якого кримінального правопорушення, матеріали згідно ЗУ «Про звернення громадян» були списані до справи. Оскільки, в діях ОСОБА_1 передбачались ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, відносно ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 850,00 грн. в доход держави.

Відповідно до ст.183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст.183 КУпАП, а саме - завідомо неправдивий виклик поліції. Перевіряючи обґрунтованість посилання відповідача на встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, слід зазначити, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Диспозиція ст.183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.

Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Суд зауважує, що неправдивий виклик спеціальних служб у кожному випадку особа здійснює з різних мотивів, або уникнути від адміністративної відповідальності, або з хуліганських намірів, або з метою помсти, або у зв`язку з неприємними стосунками у сім`ї або з сусідами, у випадку конфлікту щодо будівництва або проїзду транспортних засобів та багато інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як зазначено у ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.176 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Порядок розгляду адміністративної справи, притягнення особи до адміністративної відповідальності, винесення постанови здійснюється інспектором поліції у відповідності до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, а ні за нормами Кодексу Адміністративного Судочинства.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює, серед іншого, обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваного рішення, при прийнятті рішення про накладення адміністративного стягнення поліцейськими було здійснено виїзд на місце події, було з`ясована наявність умислу позивача на повідомлення поліції неправдивих відомостей, тобто було встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, була проведена належна оцінка наявних доказів та повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Із дослідженого судом відеозапису у судовому засіданні, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП вбачається, що будь-яких незаконних дій з боку інспектора поліції або інших поліцейських відносно позивачки не встановлено, позивачка відповідала на усі запитання, спілкування було коректним, послідовним, вона надала пояснення, які були письмово зафіксовані працівником поліції, а потім ще й заяву про нерозгляд її звернень, при чому як звернення щодо факту насилля, так і щодо факту крадіжки.

Слід зазначити, що в ході судового розгляду позивачка не змогла належним чином викласти та обґрунтувати свої доводи, викладені нею у позовній заяві. Так, у судовому засіданні на запитання судді з приводу того, з якою метою ОСОБА_1 звернулась на лінію «102» поліції, позивачка чіткої відповіді надати не змогла, але, вочевидь, причиною звернення стали конфліктні відносини її із ОСОБА_2 , скандал, який трапився між ними того дня. Крім того, слід зауважити, що звернення та зясування обставин щодо звернення, стосувались не тільки факту начебто вчиненої ОСОБА_2 крадіжки, але й факту начебто вчиненого відносно неї насилля. І від одного і від іншого факту ОСОБА_1 відмовилась, чітко зазначивши, що «фізичного насильства з боку ОСОБА_2 щодо неї не було, тілесних ушкоджень не завдано, велосипед вона добровільно надала ОСОБА_2 у тимчасове користування, що належним чином оформлено відповідною заявою за власноручним підписом ОСОБА_1 яка була під розпис попереджена про відповідальність за ст. ст. 383, 384 КК України.

Позивачка в судовому засіданні наполягала на тому, що вона не мала умислу на неправдиве повідомлення до органу поліції, оскільки на час здійснення виклику вона дійсно вважала, що велосипед викрав ОСОБА_2 . Суд вважає такі пояснення позивачки неправдивими, такими, що носять захисний характер, такими, що можуть привести до уникнення відповідальності, оскільки, як виходить з матеріалів справи, з письмових пояснень ОСОБА_1 , вона вже неодноразово спілкувалась із ОСОБА_2 , мала із ним дружні стосунки, довіряла йому, не раз надавала у користування велосипед для власних потреб, і ці обставини повинні були виключити думки про те, що ОСОБА_2 беззаперечно викрав цей велосипед. Тобто, ОСОБА_1 на власний розсуд оцінила ситуацію із зникненням велосипеда, зробила відповідні висновки та, у подальшому, на підґрунті виниклої із ОСОБА_2 сварки, зробила відповідне звернення до органу поліції. Отже, за фактом, в даному випадку, суд вбачає в даній ситуації прояви неформального впливу з боку ОСОБА_1 на ОСОБА_2 на підґрунті виниклих неприязнених стосунків між ними.

Відповідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду насамперед встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачкою не надані належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували права, інтереси ОСОБА_1 або створювали загрозу її здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції.

Таким чином, у суду є підстави вважати, що позивачка здійснили виклик поліції безпідставно, оскільки не потребувала захисту своїх прав, протилежного суду не доказано.

Вказане свідчить, що поліцейським було в повному обсязі з`ясовано обставини справи та досліджені докази, вказана постанова відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), суд розглядає адміністративні справи виключно в межах позовних вимог, зазначених у позовній заяві. Тобто, суд зобов`язаний розглядати справу лише в межах того, що було заявлено позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право у т.ч. залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 9, 286 КАС України, ст. ст. 183, 251, 252, 254, 256, 268, 280, 283, 288, 293 КУпАП, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суддя Вячеслав ДУДНИК