Справа № 320/4500/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4500/21 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі за адміністративним позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 26.03.2021 №5123/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.06.2021 №5124/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.03.2021 №5125/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.04.2021 №5126/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та від 22.01.2021 №780/10-36-07-12/ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2021 №Ф-6129/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та рішення про застосування штрафних санкцій від 09.04.2021 №6130/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , які прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у період з 13.05.2015 по 25.06.2020 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У період з 21.12.2020 по 23.12.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 25.06.2020 та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, при отриманні доходу від здійснення підприємницької діяльності за період діяльності з 13.05.2015 по 25.06.2020, за результатами якої складено акт від 30.12.2020 №6147/10-36-07-12/ НОМЕР_1 .

У вказаному акті зазначено, що в ході перевірки було встановлено, що за період з 01.01.2017 по 25.06.2020 позивач здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та був платником єдиного податку 2 групи та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до наданих на перевірку первинних документів (книги обліку доходів і витрат, банківських виписок) ФОП ОСОБА_1 отримала на розрахунковий рахунок за 2017 рік дохід від продажу медичного обладнання на загальну суму 1 529 674, 12 грн. (без ПДВ).

Згідно колонки 3 книги обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 повернуто кошти за товар 27.09.2017 у розмірі 23 010,00 грн. та 05.12.2017 у розмірі 7 885,00 грн. та відповідно зменшено на вищезазначені суми дохід від провадження діяльності за 2017 рік.

Для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано повідомлення про повернення товару отримане від покупця, інших документів, що підтверджують повернення коштів за товар, який був реалізований 28.04.2017 на загальну суму 23 010,00 грн. та 22.11.2017 на загальну суму 7 885,00 грн., що відповідно не давало можливості зменшення на вищезазначені суми доходів від провадження діяльності за 2017 рік.

Крім того, під час перевірки ФОП ОСОБА_1 надано письмові пояснення щодо повернення коштів за товар, який був реалізований 28.04.2017 на загальну суму 230 100,00 грн., де не зазначено якому саме покупцю повертались вищезазначені кошти.

Посадові особи контролюючого органу в акті перевірки вказали, що ФОП ОСОБА_1 , яка за 2017 рік перевищила граничний обсяг доходу, встановленого для платників єдиного податку 2 групи на рівні 1 500 000, 00 грн., повинна була сплатити єдиний податок за ставкою 15% до суми перевищення вказаного обсягу та з 01.01.2018 перейти на загальну систему оподаткування, тобто на сплату інших податків і зборів в порядку, встановленому Податковим кодексом України та подати не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу, відповідну заяву.

ФОП ОСОБА_1 заяву про перехід на загальну систему оподаткування до органів ДПС не подавала.

На суму перевищення обсягу доходу, визначеного пп.2 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 відповідно до пп.3 п.293.8 ст.293 Податкового кодексу України зобов`язаний застосовувати ставку єдиного податку у розмірі 15% за 2017 рік: 29674,12 грн. х 15% = 4 451,12 грн.

В акті перевірки відповідач зазначив, що при перевірці правильності визначення валових доходів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, відображених у податкових деклараціях платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2017 рік з даними про суми доходів, встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 доходу на зальну суму 104 900,00 грн., чим порушено вимоги п.292.1 ст.292, п.293.3 ст.293 Податкового кодексу України, що призвело до заниження єдиного податку на загальну суму 4 451,12 грн.

Враховуючи вищевикладене, реєстрація платником єдиного податку 2 групи ФОП ОСОБА_1 анулюється з 01.01.2018 та із зазначеної дати позивач є платником інших податків та зборів, встановлених Податковим кодексом України для фізичних осіб-підприємців.

Також, в акті перевірки вказано, що за 2018-2020 роки валовий дохід ФОП ОСОБА_1 становить: 2018 рік - 1 529 940,96 грн. (без ПДВ), 2019 р. - 1 189 424,93 грн. (без ПДВ) та за 2020 рік - 9 750,00 грн. (без ПДВ).

Контролюючий орган зазначив, що враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 не було подано декларації про майновий стан та доходи за 2018-2020 роки, перевіркою правильності декларування валових доходів за період перевірки з 01.01.2018 по 31.12.2018 встановлено заниження загального валового доходу від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування за 2018-2020 роки на такі суми: 2018 рік - 1 529 940,96 грн. (без ПДВ), 2019 р. - 1 189 424,93 грн. (без ПДВ) та за 2020 рік - 9 750,00 грн. (без ПДВ), чим порушено вимоги п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідач вказав на те, що в ході перевірки було встановлено заниження позивачем суми чистого доходу за 2018 рік на загальну суму 1 529 940,96 грн. без ПДВ, суми чистого доходу за 2019 рік на загальну суму 1 189 424,93 грн. без ПДВ та за 2020 рік на загальну суму 9 750,00 грн. без ПДВ, чим порушено вимоги п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

Також, в акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018-2020 роки, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 , встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 491 240,86 грн., у т.ч. за 2018 рік на суму 275 389,37 грн., за 2019 рік на суму 214 096,49 грн. та за 2020 рік на суму 1 755,00 грн., чим порушено вимоги п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

Контролюючий орган зазначив, що з огляду на заниження ФОП ОСОБА_1 доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2018 по 25.06.2020 на суму 2 729 115,89 грн. без ПДВ, встановлено заниження позивачем військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 40 936,73 грн., чим порушено п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Крім того, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 25.06.2020 занижено ЄСВ на загальну суму 291 836,16 грн. за рахунок заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 2 729 115,89 грн. без ПДВ.

Контролюючий орган зауважив, що оскільки з 01.01.2018 була анульована реєстрація позивача як платника єдиного податку 2 групи, він повинен був не пізніше 10.01.2018 подати до контролюючого органу заяву та задекларувати загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів та послуг, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за період з 11.01.2018 по 31.12.2018 в розмірі 1 529 940,96 грн., за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 а розмірі 1 189 424,93 грн. та за період з 01.01.2020 по 25.06.2020 в розмірі 9 750,00 грн.

Оскільки позивачем не подано в установлені строки податкові декларації з ПДВ за період з 01.01.2018 по 25.06.2020, податкові зобов`язання були визначені відповідачем відповідно до п.п.54.3.1 п.54.3 ст.54 ПК України та встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на суму 545 822,00 грн.

В акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 наступних вимог чинного законодавства:

- пункту 291.4 статі 291 Податкового кодексу України та вимоги глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України щодо перебування на спрощеній системі оподаткування в частині перевищення позивачем обсягу доходу в сумі 1 500 000,00 грн. за 2017 рік;

- пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України в частині заниження єдиного податку на загальну суму 4 451,12 грн.;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України, в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки;

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2018 по26.06.2020 на загальну суму 2 729 115,89 грн., у т.ч. за 2018 рік в сумі 1 529 940,96 грн. без ПДВ, за 2019 р. в сумі 1 189 424,93 грн. без ПДВ та за 2020 рік в сумі 9 750,00 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 491 240,86 грн., у т.ч. за 2018 рік а сумі 275 389,37 грн., за 2019 рік в сумі 214 096,49 грн. та за 2020 рік в сумі 1 755,00 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 40 936,37 грн.;

- пункту 2 частини першої статі 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого позивачем за період з 01.01.2018 по 25.06.2020 занижено ЄСВ на загальну суму 291 836,16 грн., а саме за 2018 рік на суму 137 602,08 грн., за 2019 рік на суму 154 234,08 грн.;

- пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України в частині заниження позивачем податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 545 822,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області були прийняті наступні документи:

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2021 №773/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осібна загальну суму 614 051,08 грн., з яких 491 240,86 грн. - податкове зобов`язання та 122 810,22 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2021 №775/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 51 170,91 грн., з яких 40 936,73 грн. - податкове зобов`язання та 10 234,18 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2021 №778/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 682 277,50 грн., з яких 545 822,00 грн. - податкове зобов`язання та 136 455,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2021 №779/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 5 563,90 грн., з яких 4 451,12 грн. - податкове зобов`язання та 1 112,78 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 22.01.2021 №780/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 680,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22.01.2021 №Ф-781/10-360-07-12/, яким позивачу нарахована заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на суму 291 836,16 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зорів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.01.2021 №777/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховані штрафні санкції на суму 72 127,44 грн.

Позивач подала до Державної податкової служби України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення.

Рішенням Державної податкової служби України від 23.03.2021 №6506/6/99-00-06-01-04-06 часткового задоволено скаргу ФОП ОСОБА_1 , залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 22.01.2021 №780/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.01.2021 №773/10-36-07-12/ НОМЕР_1 в частині штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 73 686,13 грн., № 778/10-36-07-12/ НОМЕР_1 в частині штрафних санкцій по податку на додану вартість у розмірі 81 873,30 грн., №779/10-36-07-12/ НОМЕР_1 в частині штрафних санкцій по єдиному податку в розмірі 667,67 грн., №775/10-36-07-12/ НОМЕР_1 в частині штрафних санкцій з військового збору у розмірі 6 140,51 грн., в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Рішенням Державної податкової служби України від 06.04.2021 №7705/6/99-0006-02-01-06 -02-01-06 скасовані вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22.01.2021 №Ф-781/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 22.01.2021 №777/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та встановлено вважати їх відкликаними.

На підставі вказаного рішення відповідачем були прийнятті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 26.03.2021 №5123/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 540 364,95 грн., з яких 491 240,86 грн. - податкове зобов`язання та 49 124,09 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 26.03.2021 №5124/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 45 030,40 грн., з яких 40 936,73 грн. - податкове зобов`язання та 4 093,67 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 26.03.2021 №5125/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з єдиного податку на загальну суму 4 896,23 грн., з яких 4 451,12 грн. - податкове зобов`язання та 445,11 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 26.03.2021 №5126/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховане грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 600 404,20 грн., з яких 545 822,00 грн. - податкове зобов`язання та 54 582,20 грн. - штрафні (фінансові) санкції:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2021 №Ф-6129/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нарахована заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на суму 291 836,16 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зорів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.04.2021 №6130/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , яким позивачу нараховані штрафні санкції на суму 72 127, 44 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаних рішень, позивач звернулася до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 26.03.2021 №5123/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.06.2021 №5124/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.03.2021 №5125/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.04.2021 №5126/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та від 22.01.2021 №780/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2021 №Ф-6129/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , а також рішення про застосування штрафних санкцій від 09.04.2021 №6130/10-36-07-12/ НОМЕР_1 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач здійснює господарську діяльність та веде бухгалтерський облік у відповідності до вимог чинного законодавства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до пункту 292.11 статті 292 Податкового кодексу України до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів (п.5).

Згідно з пунктами 292.13-292.14 статті 292 Податкового кодексу України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до пункту 292.16 статті 292 Податкового кодексу України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

При цьому, якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту.

Платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Як зазначено вище, спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі висновків щодо перевищення ФОП ОСОБА_1 граничного обсягу доходу, встановленого для платників єдиного податку другої групи на рівні 1 500 000,00 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції позивач наголошувала на тому, що у 2017 році нею було повернуто своїм контрагентам, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , грошові кошти на загальну суму 30 895,00 грн., а тому, на її думку, висновки контролюючого органу щодо вчинення ним відповідних порушень є безпідставними.

Надаючи оцінку вказаному колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД 2010 є код 47.74. Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було виставлено ОСОБА_2 рахунок-фактуру №С7ЯИ-02580 від 25.04.2017 за поставку медичного обладнання (композитна сітка Symbotex; одноразовий тимчасово фіксуючий пристрій Absorba tack з 15ма скобами, що розсмоктуються; інструменти хірургічні зшиваючі для накладення ниткового шва серії Endo Close) на загальну суму 23010,00 грн. (без ПДВ).

Відповідно до виписки за банківським рахунком позивача кошти від ОСОБА_2 у сумі 23010,00 грн. за відповідне медичне обладнання були зараховані (надійшли) на розрахунковий рахунок позивача 28.04.2017.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було передано у власність ОСОБА_2 медичні матеріали та обладнання (композитна сітка Symbotex; одноразовий тимчасово фіксуючий пристрій Absorba tack з 15ма скобами, що розсмоктуються; інструменти хірургічні зшиваючі для накладення ниткового шва серії Endo Close) на загальну суму 23010,00 грн. (без ПДВ), про що між вказаними суб`єктами господарювання було складено та підписано видаткову накладну №С7ЯИ-02580 від 28.04.2017.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було вчинено запис до Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість) про включення грошових коштів у сумі 72900,00 грн. до складу доходу (графа 2) (т.1, а.с.98-106).

У подальшому, ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою від 25.09.2017, у якій просив повернути йому сплачені відповідно до квитанції №698543SB від 28.04.2017 грошові кошти на суму 23010,00 грн. у зв`язку з невикористанням медичного обладнання під час оперативного втручання (скасування операції).

У вказаній заяві зазначено про необхідність повернення грошових коштів у готівковій формі з огляду на відсутність у ОСОБА_2 рахунків у банку.

Судом першої інстанції було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за видатковим касовим ордером від 27.09.2017 повернула ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 23010,00 грн.

Також, між сторонами була підписана накладна на повернення постачальнику №2 від 27.09.2017 на суму 23010,00 грн.

При цьому, відповідно до банківської виписки по рахунку позивача ( НОМЕР_2 .UAH), одночасно 27.09.2017 ФОП ОСОБА_1 було перераховано з рахунку №.UAH на свій картковий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти на суму 23010,00 грн. (повернення коштів за невикористаний товар зг. платіжного доручення від 28.04.2017, оплата зг Р/Ф №С7ЯИ-02580 від 28.04.2017 (Ляйшев).

Позивачем було внесено до графи 3 Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи (скоригована сума доходу) запис від 24.09.2017 про зменшення суми доходу на 23010,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було виставлено ОСОБА_3 рахунок-фактуру №С7ДА-01593 від 22.11.2017 за поставку медичного обладнання (інструменти для накладення ниткового шва серії Endo Stitch; касети для зарядки інструментів хірургічних зшиваючих серії АДРЕСА_2 ) на загальну суму на суму 7885,00 грн. (без ПДВ).

Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача кошти від ОСОБА_3 у сумі 7885,00 грн. за відповідне медичне обладнання були зараховані (надійшли) на розрахунковий рахунок позивача 22.11.2017.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було передано у власність ОСОБА_3 медичне обладнання (інструменти для накладення ниткового шва серії Endo Stitch; касети для зарядки інструментів хірургічних зшиваючих серії АДРЕСА_2 ) на загальну суму 7885,00 грн. (без ПДВ), про що між вказаними особами було складено та підписано видаткову накладну №С7ДА-01593 від 22.11.2017.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було вчинено запис до Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість) про включення грошових коштів у сумі 7885,00 грн. до складу доходу (графа 2).

У подальшому, ОСОБА_3 звернулась до позивача із заявою від 01.12.2017, у якій просила повернути їй сплачені відповідно до квитанції №2PL869790 від 22.11.2017 грошові кошти на суму 7885,00 грн. у зв`язку з невикористанням під час оперативного втручання.

Судом першої інстанції було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 по видатковому касовому ордеру №3 від 05.12.2017 повернула ОСОБА_3 грошові кошти на суму 7885,00 грн.

Також, між сторонами була підписана накладна на повернення постачальнику №3 від 05.12.2017 на суму 7885,00 грн.

Одночасно, згідно з банківською випискою, 05.12.2017 ФОП ОСОБА_1 було перераховано з рахунку №.UAH на свій картковий рахунок № НОМЕР_4 .UAH грошові кошти на суму 7885,00 грн. (поверн. коштів за невик. товар зг. пл. д-ня від 21.11.17, опл.зг.рах№С4Р4-01593 від 27.03.17 (ОСОБА_3).

Позивачем було внесено до графи 3 Книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи (скоригована сума доходу) запис від 05.12.2017 про зменшення суми доходу на 7 885,00 грн.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 по видатковим касовим ордерам було повернуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 23010,00 грн. та 7885,00 грн. відповідно, на підставі заяв контрагентів про повернення грошових коштів у зв`язку з невикористанням поставленого позивачем медичного обладнання.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (далі-Положення №637, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин), у цьому Положенні нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

- касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами

Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

З огляду на вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що належними документами, які підтверджують факт видачі позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 23 010,00 грн. та 7 885,00 грн. є видаткові касові ордери №2 від 27.09.2017 та №3 від 05.12.2017 із підписами вказаних осіб про одержання.

Контролюючий орган у своїй апеляційній скарзі зазначає, що ФОП ОСОБА_1 у письмових поясненнях щодо повернення коштів за товар, який був реалізований 28.04.2027 на суму 23 010,00 грн. та 22.11.2017 на суму 7 885,00 грн. не зазначила, якому покупцю повертались вищевказані кошти. Відповідачем наголошено на тому, що під час перевірки позивач не надала жодних додаткових документів, які б підтверджували факт повернення грошових коштів у розмірі 23 010,00 грн. та 7 885,00 грн. покупцям. У зв`язку з цим, контролюючий орган вважає, що надані позивачем документи, а саме: рахунок-фактура №С7ЯИ-02580 від 28.04.2017; лист-заява ОСОБА_2 від 25.09.2017; касові ордери від 27.09.2017 та №05.12.2017; лист-заява ОСОБА_3 від 01.12.2017; видаткова накладна №С7ДА-01593 від 22.11.2017 не є належними та допустимими доказами.

Надаючи оцінку вказаним доводам контролюючого органу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення були прийняті контролюючим органом за результатами проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно до пунктів 79.1-79.3 статті 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з пунктом 78.7 статті 78 Податкового кодексу України перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1. документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2. податкова інформація; 83.1.3. експертні висновки; 83.1.4. судові рішення; 83.1.6. податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Пунктом 85.1 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому, великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Відповідно до пункту 85.4 статті 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до пункту 85.8 статті 85 Податкового кодексу України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Отже, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови (пункт 85.6 статті 85).

Відповідно до вимог пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (абзац другий пункту 44.7 статті 44).

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків (абзац четвертий пункту 44.7 статті 44).

Таким чином, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом десяти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Проте, у разі, якщо платник надав до контролюючого органу документи після закінчення перевірки та до прийняття рішення за результатами такої перевірки такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (податкового повідомлення - рішення). Крім того, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Верховний Суд вже неодноразово аналізував положення статей 44, 85 ПК України у їх взаємозв`язку і сформовані ним підходи щодо застосування означених норм податкового законодавства є усталеними.

Так, у постановах від 29 травня 2020 року у справі №826/27811/15, від 06 серпня 2019 року у справі №160/8441/18, від 31 січня 2020 року у справі №826/15328/18, від 03 жовтня 2023 року у справі №420/534/20) Верховний Суд сформулював такий висновок. Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Поряд з цим факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. Про це Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема, у постановах від 26 січня 2021 року у справі №814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі №824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі №640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі №822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі №814/876/16 тощо).

Крім того, у постанові від 08 вересня 2019 року у справі №802/1069/13-а Верховний Суд також зауважував, що обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Також, у постановах від 08 вересня 2019 року у справі №802/1069/13-а, від 01 квітня 2020 року у справі №640/637/19, від 04 березня 2020 року у справі №0440/5658/18 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, контролюючий орган до прийняття рішення за результатами такої перевірки зобов`язаний призначити та провести позапланову перевірку.

При цьому, у постановах від 24 лютого 2020 року у справі №440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі №420/13197/20 Верховний Суд дійшов до висновку, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме не наданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2024 у справі №380/5557/22 зазначив, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте, реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим, платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач під час перевірки надала контролюючому органу письмові пояснення, в яких зазначила про повернення 27.09.2017 попередньо сплачених коштів в розмірі 23 010,00 грн. та про повернення 05.12.2017 попередньо сплачених коштів в розмірі 7 885, 00 грн., у зв`язку з поверненням її контрагентами попередньо поставленого, але не використаного товару.

Отже, матеріалами справи підтверджується надання позивачем під час перевірки відповідних пояснень щодо факту повернення грошових коштів.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення контролюючого органу до позивача із запитом про надання документів на підтвердження наданих пояснень та доказів відмови позивача у наданні відповідних документів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт повернення позивачем грошових коштів своїм контрагентам на загальну суму 30 895,00 грн. на підставі їх заяв у зв`язку з невикористанням поставленого позивачем товару, що, у свою чергу, у розумінні пункту 292.11 статті 292 Податкового кодексу України є підставою для виключення вказаної суми зі складу доходу ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік.

Вищевикладене свідчить про те, що висновки контролюючого органу щодо віднесення до складу доходу позивача за 2017 рік грошових коштів у сумі 30 895,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

При цьому, беручи до уваги встановлені вище обставини відсутності факту перевищення ФОП ОСОБА_1 як платником єдиного податку 2 групи у 2017 році максимально допустимої суми доходу, передбаченої для даної групи (1500000 грн.), колегія суддів вважає, що підстави для анулювання його реєстрації як суб`єкта спрощеної системи оподаткування у контролюючого органу були відсутні, а діяльність позивача у 2017 році відповідала нормативно визначеним вимогам.

З огляду на що, податкове повідомлення-рішення від 26.03.2021 №5123/10-36-07-12/ НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

При цьому, оскільки правові підстави для анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку 2 групи за результатом господарської діяльності за 2017 рік були відсутні, то суд першої інстанції правильно зауважив, що позивач у 2018-2019 роках правомірно здійснювала діяльність за спрощеною системою оподаткування, внаслідок чого підстави для донарахування ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору відсутні, у зв`язку із чим податкові повідомлення-рішення від 26.06.2021 №5124/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.03.2021 №5125/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , від 26.04.2021 №5126/10-36-07-12/ НОМЕР_1 , вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.04.2021 №Ф-6129/10-36-07-12/ НОМЕР_1 та рішення про застосування штрафних санкцій від 09.04.2021 №6130/10-36-07-12/ НОМЕР_1 також є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, враховуючи відсутність у позивача обов`язку подавати податкову звітність з податку на доходи фізичних осіб-підприємців (через відсутність у нього статусу платника цього податку), нарахування на підставі податкового повідомлення-рішення від 22.01.2021 №780/10-36-07-12/ НОМЕР_1 штрафних (фінансових) санкцій на суму 680,00 грн. за порушення підпункту 49.18.4 пункту 49.18, пункту 49.2 статті 49, пункту 177.11 статті 177 ПК України є необґрунтованим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 31.07.2025.