Справа № 140/1562/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 рокуСправа № 140/1562/25 пров. № А/857/24964/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРҐО» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРҐО» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року (суддя Смокович В.І., м. Луцьк), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРҐО» (далі ТОВ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.11.2024 № (далі ППР).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує на належне і допустиме обґрунтування факту відсутності несвоєчасності надходження товару з огляду на зупинення строків відповідно до чинного законодавства в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин. Форс-мажорні обставини, на які посилається позивач, включають страйк не лише польських, а і словацьких, угорських і румунських «активістів», що є загальновідомим фактом.

Позивачем надано єдиний можливо передбачений чинним законодавством документ на підтвердження наявності форс-мажору, а саме сертифікат Волинської Торгово-промислової палати від 04.11.2024 №19-22/01-3/160 (далі Сертифікат), який видано саме для ТОВ саме по Контракту від 01.03.2023 № 01-23-А (далі Контракт) та саме по митній декларації від 19.06.2024 № 24U48U9 та митній декларації від 22.06.2024 №24U52U0 (далі Митна декларація-1, Митна декларація-2 відповідно) у період 06.11.23-16.01.2024 та 09.02.2024-29.04.2024. Видаючи Сертифікат, уповноважений на це орган був обізнаний, що товар ввозився на територію України не через пропуски з Республікою Польща, а, отже, дана інформація була врахована при його видачі і не повпливала на його висновки. Таким чином форс-мажорні обставини є підтвердженими саме для поставки з Словачини та Німечини.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність у діях позивача порушення вимог пункту 3 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі Закон №2473-VIII) та пункту 14-2 постанови Правління НБУ від 07.07.2022 №142 «Про внесення змін до Постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі Постанова №142, Постанова №18 відповідно), а відтак - правомірність винесеного Головним управлінням ППР. Зазначено, що причинно-наслідковий зв`язок між впливом обставин непереборної сили, засвідчених Сертифікатом, Підтвердженням Польсько-Української Господарчої Палати від 16.10.2024 №PUIG/2024/WJ/10/95 (далі Підтвердження) та на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання, відсутній.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивача 23.12.2022 взято на податковий облік в органах державної податкової служби 23.12.2022 №61. Основним видом економічної діяльності визначено 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 69.2 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПК), на підставі наказу Головного управління від 24.09.2024 №3990-п та направлення від 24.09.2024 №5246, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ за період з 01.03.2023 по 26.09.2024 з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій.

За результатами перевіркою складено акт про результати документарної позапланової виїзної перевірки від 09.10.2024 №28667/07-09/45111810 (далі Акт перевірки), яким встановлено порушення платником податків пункту 3 статті 13 Закону №2473-VIII та пункту 14-2 Постанови №142, щодо порушення граничних термінів розрахунків при здійсненні імпортних операцій від 22.09.2023 та від 03.11.2023 по Контракту, укладеного з нерезидентом «QUZHOU JINYUAN HONGTAI REFRIGERANT CO., LTD.» Китай.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в Акті перевірки, позивачем 25.10.2024 подано заперечення до акту перевірки №1, до якого надано Підтвердження.

До вказаного заперечення, 05.11.2024, ТОВ «Карґо» долучено Сертифікат.

Висновком від 06.11.2024 №332/03-20-07-09 Комісія прийняла рішення, що висновки Акта перевірки відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі висновків викладених в акті перевірки, Головне управління прийнято ППР, яким нараховано пеню в сумі 748718,40 грн.

Не погодившись із ППР, ТОВ подало скаргу до ДПС України та рішенням про результати розгляду скарги від 17.01.2025 №1662/6/99-00-06-01-03-06 ППР залишено без змін, а скаргу ТОВ без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною першою-третьою статті 308 КАС встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності, дотримання відповідачем порядку проведення такої перевірки позивачем не оспорюється, суд апеляційної інстанції не досліджує вказані обставини та не надає їм правову оцінку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства регламентовано приписами Закону № 2473-VIII.

Статтею 13 Закону №2473-VIII врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Зокрема, частиною першою статті 13 вказаного Закону встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

За приписами частини третьої статті 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Пунктом 21 розділу II «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Пунктом 14-2 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Частиною п`ятою статті 13 Закону №2473-VIII встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Згідно із частиною шостою статті 13 Закону № 2473-VIII у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Як передбачено частиною восьмою статті 13 Закону № 2473-VIII, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є: вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 817/139/18 дійшов висновку, що доказами форс-мажорних обставин є будь-які докази за умови їх належності та допустимості, проте у відносинах щодо дотримання валютного законодавства єдиним доказом настання форс-мажору (обставини непереборної сили) є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Отже, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видано Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами для резидентів, або уповноваженою організацією (органом) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту) є підставою для зупинення законодавчо встановлених термінів (строків) розрахунків на період дії форс-мажорних обставин та підставою для не нарахування пені на період дії форс-мажорних обставин.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 липня 2023 року у справі № 560/9742/22, від 22 травня 2024 року у справі № 462/14203/23.

Відповідно до вимог статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі Торгово-промислової палати України встановлено «Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)», затвердженим Рішення президії Торгово-промислової палати України 15.07.2014 №40(3) (далі Регламент).

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях наголошував на тому, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної Торгово-промислової палати, так і інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 27 лютого 2025 року у справі №520/2941/24 у розвиток правової позиції, сформульованої Верховним Судом у подібних правовідносинах, зазначила, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом неможливості виконання зобов`язання, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та характеру зобов`язання.

З урахуванням викладеного, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка покликається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Як слідує з матеріалів справи, документальною перевіркою своєчасності розрахунків при здіи?сненні імпортних операціи? ТОВ встановлено, що товарно-матеріальні цінності на суму 108999,50 дол. США надіи?шли в адресу резидента з порушенням граничних термінів.

Позивач до заперечення на Акт перевірки надав контролюючому органу Підтвердження, яке засвідчує наявність форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили, які є надзвичайними непередбачуваними, невідворотними і нездоланними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання договірних зобов`язань та знаходяться за межами досяжності) індивідуально для ТОВ, які виникли 06.11.2023 та діяли по 16.01.2024, а також з 09.02.2024 по 29.04.2024 по Контракту, внаслідок блокади руху вантажівок у зв`язку зі страйком польських фермерів, що вплинуло на порушення за дотриманням резидентом України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

В доповнення до заперечення, листом від 05.11.2024 ТОВ направило до Головного управління Сертифікат, який підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за період з 06.11.2023 по 16.01.2024 та з 09.02.2024 по 29.04.2024, внаслідок блокади руху вантажівок у зв`язку зі страйком польських фермерів.

Втім, під час проведення документальної перевірки відповідач не встановив причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили, що сталися в результаті страйків польських фермерів, безпосереднім впливом таких обставин саме на такого платника та можливістю виконання позивачем податкового обов`язку станом на дату, на яку припадає граничний термін виконання такого обов`язку, оскільки розмитнення товару відбулося у Закарпатській митниці, в пункті пропуску Ужгород, через митний кордон Словаччини.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, завантаження товару відбулося 14.06.2024 у місті Пряшів (Словаччина), що підтверджується договором-замовлення від 14.06.2024, у якому пункт пропуску вказане місто Ужгород, та міжнародною транспортною накладною від 14.06.2024

Митна декларація-1 оформлена на імпорт фреону REFRIGERANT GAS R13A CLASS 2.2 UN3159 1400 шт. вагою 23240,00 кг брутто, на суму 58800,00 дол. США у Закарпатській митниці.

Також завантаження товару відбулось у місті Гамбург (Німеччина) 19.06.2024, що підтверджується договором-замовлення від 18.06.2024, у якому пункт пропуску вказане місто Ужгород, та міжнародною транспортною накладною від 19.06.2024 (арк. спр. 44-45).

Митна декларація-2 оформлена на імпорт фреону REFRIGERANT GAS R13A CLASS 2.2 UN3159 1400шт. вагою 23240,00 кг брутто, на суму 58800,00 дол. США у Закарпатській митниці.

Водночас, відповідно до здійсненої 22.09.2023, 03.11.2023 оплати, товар мав бути поставлений не пізніше 19.03.2024 та 30.04.2024 відповідно. Таким чином, поставка товару здійснена з порушенням строків, визначених пунктом 14-2 Постанови №18.

Крім того, ліцензію на імпорт №00379 було видано 12.06.2024 на підставі звернення позивача від 01.03.2024 №01-к-001. Водночас, завантаження товару відбулося: 14.06.2024 у місті Пряшів (Словаччина), хоча товар, відповідно до оплати від 22.09.2023, мав бути поставлений до 19.03.2024; 16.06.2024 у місті Гамбург (Німеччина), хоча згідно з оплатою від 03.11.2023, очікувана дата постачання 30.04.2024. При цьому, докази наявності іншої дійсної ліцензії на імпорт товару до 12.06.2024 відсутні.

Поданий позивачем Сертифікат стосується обставин, що мали місце виключно на території Республіки Польща, зокрема, блокування руху вантажного транспорту внаслідок страйків польських фермерів.

Втім, матеріали справи не містять доказів перебування зазначеного товару у періоди з 06.11.2023 по 16.01.2024 та з 09.02.2024 по 29.04.2024 на митному кордоні Польщі з метою перетину ним державного кордону України.

Відтак, наданий Сертифікат не може бути підставою для звільнення від відповідальності відповідно до вимог статті 13 Закону України №2473-VIII.

З огляду на наведене, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між заявленими форс-мажорними обставинами та об`єктивною неможливістю виконати зобов`язання у передбачений законом строк.

Крім того, не заперечуючи загальновідомих обставин щодо страйків, апеляційний суд також звертає увагу на те, що наявність такого сертифікату сама по собі не є доказом того, що вказані обставини були об`єктивно непереборними саме щодо виконання конкретного зобов`язання позивача. Ураховуючи специфіку предмета договору, позивач та його контрагент мали можливість розглянути альтернативні шляхи та способи доставки, або ж, у разі неможливості цього, вживати заходів щодо зміни умов договору чи його розірвання з поверненням попередньо перерахованих коштів.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів (листування тощо) того, що позивач або його контрагент-нерезидент намагалися вирішити ситуацію шляхом узгодження іншого способу доставки або вели переговори щодо зміни умов договору чи його розірвання.

Наведене узгоджується з позицією Верховного суду у подібних правовідносинах, викладеною в постанові від 14 травня 2025 року у справі №460/28139/23.

За таких умов, проведеною перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач не надав відповідні документи, які б вказували на неможливість виконання ним зобов`язання, що свідчить про недотримання позивачем вимог статті 13 Закону №2473-VIII, пункту 14-2 Постанови №18 та слугувало достатньою підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність дій контролюючого органу та відсутність правових підстав для скасування спірного ППР.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРҐО» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді І. М. Обрізко
М. А. Пліш

Повне судове рішення складено 01.08.2025.