Справа № 160/16263/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить:
визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , від 02.04.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 , від 02.04.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 . 02.04.2025 року позивач направив до відповідача рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Військова частина НОМЕР_1 отримала рапорт 05.04.2025 року. Станом на 20.05.2025 року рапорт ОСОБА_1 не розглянуто, відповіді позивачем не отримано.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
27 червня 2025 року до суду надійшов відзив від Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву позивач. У відзиві зазначає, що за результатами службового розслідування наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини також, до органу досудового розслідування було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. За цим фактом було відкрите кримінальне провадження за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2024 року № 52 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Отже, командир Військової частини НОМЕР_1 не має законних повноважень приймати рішення стосовно солдата ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби. Вказує, що рапорт позивача було належним чином розглянуто командуванням Військової частини НОМЕР_1 і 06.05.2025 року за вих. №1137-р письмова відповідь на звернення була направлена засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.
Судом встановлено, що позивач відповідно до військового квитка НОМЕР_2 з 28.04.2021 року на підставі наказу Ком.в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2021 року № 33-РС прийнятий на військову службу за контрактом.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2024 року № 52 з 21.02.2024 року призупинено строк військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
26.10.2024 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленою під час досудового розслідування у діянні відсутністю складу кримінального правопорушення.
02.04.2025 року позивач направив до відповідача рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
06.05.2025 року №1137-1 Військовою частиною НОМЕР_1 було розглянуто рапорт та вказано, що до рапорту долучені світлокопії документів на підтвердження обставин зазначених у ньому, однак у жоден із передбачених законодавством спосіб, долучені документи не завірені, що унеможливлює перевірити відповідність їх оригіналам.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі також Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено такі види військової служби:
строкова військова служба;
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
військова служба за контрактом осіб рядового складу;
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як зазначалось вище, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2024 року № 52 з 21.02.2024 року призупинено строк військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з абзацом першим частини 2 статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом другим частини 2 статті 24 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
При цьому, лише 26.10.2024 року Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Полтаві винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленою під час досудового розслідування у діянні відсутністю складу кримінального правопорушення.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються (абзац третій частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Відповідно до абз. 6 ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Згідно з абз. 5 ч.2 ст. 24 Закону №2232-XII військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців (абзац 8 частини 2 статті 24 Закону №2232-XII).
Абзацом першим пункту 144-4 Положення № 1153/2008 встановлено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Відповідно до п. 144-6 Положення № 1153/2008 для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Проаналізувавши викладені норми суд доходить висновку, що військовослужбовець, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, і військову службу якого призупинено, вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби, і може бути звільнений з військової служби під час дії воєнного стану виключно на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (у зв`язку з сімейними обставинами).
Така особа може бути звільнена з військової служби з інших підстав лише після продовження його військової служби у порядку, встановленому пунктом 144-6 Положення № 1153/2008.
Проте, позивачем доказів продовження його військової служби до суду не надано, так само як не надано доказів скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2024 № 52, яким його військову службу призупинено.
Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, а Порядком № 531 не передбачено обов`язку направлення відповіді на рапорт військовослужбовцю, який самовільно залишив військову частину.
Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби позивача.
Відтак, зважаючи на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Таким чином, вищезазначені обставини виключають задоволення пред`явленого адміністративного позову, оскільки позивач наразі не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань, а тому і не може бути звільнений за сімейними обставинами з військової служби на підставі раніше поданого рапорту.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.
В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 77-78, 139, 242-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев