Справа № 160/11439/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання неправомірною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_1 у наданні статусу інваліда війни внаслідок війни;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни IIІ групи та видати посвідчення інваліда війни IIІ групи відповідно до пункту 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та отримав ушкодження зв`язкового апарату лівого коліна під час проходження військової служби в Збройних Силах України, з урахуванням якого йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. На підставі цього, 12.03.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, з долученням відповідних документів, проте протоколом засідання комісії Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради зі встановлення статусу особам з інвалідністю внаслідок війни №145 від 24.03.2025 року, йому було відмовлено у наданні такого статусу з зазначенням того, що захворювання, внаслідок якого позивачеві встановлена ІІІ група інвалідності не пов`язано з участю у захисті Батьківщини. При цьому, позивач наголошує, що під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем безпідставно були проігноровані та не прийняті до уваги документи, в яких зазначалось, що його ушкодження пов`язано із захистом Батьківщини. Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у встановленні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та не видачі відповідного посвідчення, необґрунтованими та такими, що порушують його права та інтереси, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
14.05.2025 від Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради надійшов відзив на позов, згідно змісту якого, відповідач зазначає, що позивач 12.03.2025 року звернувся до Управління з заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Комісією зі встановлення статусу особам з інвалідністю внаслідок війни було розглянуто звернення позивача та 24.03.2025 року прийнято рішення про відмову у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до наданого заявником копії Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, в розділі п.17.1.10 «Причина інвалідності» зазначено: «Поранення (контузія, травма, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях». Оскільки захворювання, внаслідок якого позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності не пов`язано з участю у захисті Батьківщині, тому в Управлінні відсутні правові підстави для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Також, відповідач додатково зазначає, що в документі «Свідоцтво про хворобу № 1265» в пункті 12 зазначено: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби». Також відповідно до висновків Довідки про обставини травми від 23.08.2023 року № 2490/418, встановлено, що позивач 09 жовтня 2023 року отримав ушкодження зв`язкового апарату лівого коліна під час виконання військової служби - перечепився через гілку і упав. Абзацом 2 зазначено: «Поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, та не пов`язане із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, в зоні ведення бойових дій». Зазначена інформація свідчить про те, що ушкодження, яке отримав позивач не є безпосередньо підставою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки у відповідності до вимог та з підстав, визначених Законом.
Згідно наданої позивачем 22.05.2025 відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами викладеними у відзиві на позов, зазначає, що вони спростовуються, викладеними ним у позовній заяві доводами та наданими документами.
26.05.2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останнім було підтримано власну правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, а також зазначено, що позивачем не доведено обґрунтованість витрат та факт витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №280 від 02.10.2024 року було звільнено військовослужбовця призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з військової служби у відставку за пп. «б» п. 2 ч. 4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби).
12 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради з заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
До вказаної заяви ОСОБА_1 було долучено копії наступних документів: паспорт, картка платників податків, витяг з реєстру територіальної громади, посвідчення учасника бойових дій, витяг з рішення експертної команди від 05.03.2025 № витягу 135/25/654/В, свідоцтво про хворобу № 1265, лист начальника комісії-голови ВЛК (орієнтовно від 12.11.2024), витяг з протоколу засідання ВЛК від 09 листопада 2024 року №8108, довідка ВЛК від 13.10.2023 № 8128, витяг з наказу від 02.10.2024 № 280, довідка про обставини травми(поранення, контузії, каліцтва) від 23.08.2024 № 2490/418, довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України від 02.10.2024 № 3802, витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».
Протоколом засідання комісії зі встановлення надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та членам сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України №145 від 24.03.2025 року було вирішено, керуючись пп. 5 п. 16 Постанови КМУ від 08.09.2015р. №685 «Про затвердження порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньо участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України» (коли причина інвалідності внаслідок поранення (контузії, каліцтва або захворювання) заявника не пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
В обгрунтування вказаного рішення було, зокрема, зазначено, що відповідно до наданого гр. ОСОБА_1 «Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу 135/25/654/В від 05.03.2025 року), причина інвалідності зазначається: «Поранення (контузія, травма, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях». Пунктом 12 «Свідоцтво про хворобу заявника» (від 06.09.2024р. №1265, що видане 20 регіональною військово-лікарською комісією м. Запоріжжя) встановлено діагноз: Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. В абзаці 2 «Витягу з протоколу засідання ВЛК Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 09.11.2024 року №8108» визначено: Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Оскільки, захворювання, внаслідок якого встановлено ІІІ групу інвалідності гр. ОСОБА_1 (на період з 30.01.2025 по 01.02.2026) не пов`язано з участю у захисті батьківщини, відсутні правові підстави для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Незгода позивача з відмовою у встановленні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551).
Відповідно до статті 4 Закону №3551, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону № 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктом 11 частини 2 статті 7 Закону № 3551 передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Отже, віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст. 7 Закону № 3551-XII, безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Крім того, статус особи з інвалідністю певної групи та статус інваліда війни є принципово різними правовими категоріями, а отримання травми під час проходження військової служби автоматично не свідчить про наявність у особи статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Таким чином визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни» є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщині чи в бойових діях на території інших держав.
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 3551-XII, порядок надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог частини 3 статті 7 Закону № 3551-XII, постановою Кабінету Міністрів України № 685 від 08.09.2015, затверджено Порядок надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі - Порядок № 685).
Абзацом другим пункту 2 Порядку № 685 визначено, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Згідно п.4 Порядку № 685 підставою для надання заявникам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є:
1) для заявників з числа осіб, зазначених у пункті 11 частини другої статті 7 Закону (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, та працівників підприємств, установ, організацій) та пункті 12 частини другої статті 7 Закону:
витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності чи виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією, у якій міститься інформація про групу та причину інвалідності, за формою, затвердженою МОЗ;
документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, довідка за формою згідно з додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413.
Згідно п. 13 Порядку № 685 рішення про надання (відмову у наданні) статусу особи з інвалідністю внаслідок війни приймається місцевим структурним підрозділом з питань ветеранської політики за задекларованим/ зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника в місячний строк з дня надходження заяви (заяви в електронній формі).
Згідно п. 16 Порядку № 685, місцевий структурний підрозділ з питань ветеранської політики за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) заявника відмовляє заявнику у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у разі:
1) відсутності необхідних документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, з урахуванням положень, передбачених пунктом 14 цього Порядку;
2) подання неправдивих відомостей;
3) виявлення підробок у поданих документах;
4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення заявником умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину під час участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, або умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, або умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного порядку;
5) коли причина інвалідності внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання заявника не пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, передбачено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.
Причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання:
- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;
- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;
- одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;
- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період;
- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;
- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
- одержані внаслідок політичних репресій;
- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;
- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);
- поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;
- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.
Пунктом 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності) визначено, що Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії;
д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Порядок № 302).
Пунктом 2 Положення № 302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Абзацом третім пункту 3 Положення № 302 встановлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».
За змістом абзацу другого пункту 7 Положення № 302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого», «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
«Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (абзац перший пункту 10 Положення № 302).
З аналізу викладених норм вбачається, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому для видачі посвідчення передує встановлення, чи має особа право на статус ветерана війни.
В силу вимог статті 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
У відповідності до частини першої, пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Отже, віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону № 3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 Закону № 3551, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Крім того, статус особи з інвалідністю певної групи та статус інваліда війни є принципово різними правовими категоріями, а отримання травми під час проходження військової служби автоматично не свідчить про наявність у особи статусу осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. У цьому контексті положення статті 7 Закону № 3551 необхідно тлумачити таким чином, що підставою для визнання особи особою з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі отриманої під час виконання інших обов`язків військової служби, є факт участі особи у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 135/25/654/В від 05.03.2025 року, на підставі постанови КМУ від 05.11.2024 року № 1338 у зв`язку з помірними змінами функцій життєдіяльності, здатності до пересування, самообслуговування та трудової діяльності, потребу у сторонньому догляді, ОСОБА_1 призначена 3 група інвалідності терміном на 1 рік на підставі наказу МОЗ від 05.06.2012 року № 420 таб.9 п. 13.4.1 призначено 10% втрати (п. 16).
Дата, з якої встановлено інвалідність 30.01.2025; група інвалідності, яку встановлено третя (ІІІ); діагноз, за яким особу було направлено, відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 «Класифікатор хвороб та спорідгнгих проблем охорони здоров`я»: основний діагнох М19,17 посттравматичний артроз інших суглобів, ділянка гомілковостопного суглоба та стопи; супутні діагнози: Н90.3-нейросенсорна втрата слуху, двостороння, J44.8-інша уточнена хронічна обструктивна хвороба легені; М15.3 вторинний множинний артроз; М54.17-радикулопатія, попереково-крижовий відділ; причина інвалідност: поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушодження здоров`я, одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях. (п.п.17.1.5, -17.1.7, 17.1.10 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 135/25/654/В від 05.03.2025 року).
Крім того, підпунктами 17.2.3-17.2.5 пункту 17.2 «Уразі встановлення оцінювання з метою встановлення ступеню втрати професійної працездатності» Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 135/25/654/В від 05.03.2025 року встановлено: причина втрати професійної працездатності- Збройні Сили України, поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, 10%, встановлено з 09.11.2024.
Судом береться до уваги також твердження відповідача, що чинним законодавством не передбачено при наданні особі статусу особи з інвалідністю враховувати ступінь втрати працездатності.
Довідкою про обставини травми (поранення,контузії, каліцтва) №2490/418 від 23.08.2024 року встановлено, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2023 року отримав ушкодження зв`язкового апарату лівого коліна за обставин: 09.10.2023 року близько 11:00 під час проходження служби в Збройних Силах України в районі населеного пункту Гуляйпільське Запорізької області, при переміщенні перечепився через гілку упав, в результаті чого отримав ушкодження зв`язкового апарату лівого коліна. Поранення пов`зане з виконанням обов`язків військової служби, та не пов`язане з захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії РФ проти України, в зоні ведення бойових дій.Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного порушень, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Тілесні ушкодження не спричинені собі навмисно.
Крім того, відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України від 02.10.2024 № 3802, солдат ОСОБА_1 водій стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 дійсно в період 05.05.2023, 11.05.2023, 17.05.2023, 23.05.2023, 29.05.2023, 01.06.2023по 04.08.2023, з 01.10.2023 по 08.10.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Запорізькій області Пологівського району, Тернуватській район, Гуляйпільській та Воздвижівських громадах.
При цьому, судом враховується, що в день отримання позивачем ушкодження зв`язкового апарату лівого коліна, а саме 09.10.2023 року, останній не брав безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 .
Отже, у спірному випадку позивач отримав травму під час виконання військового обов`язку, однак не під час участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Також судом враховується, що відповідно до свідоцтва про хворобу №1265, а саме пункту 12 діагноз (включаючи код, згідно чинного НК 025) на постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення,контузії, каліцтва):
«двосторонній ідіопатичний гонартроз правого колінного суглоба ІІ стадії з помірними порушеннями функції правої нижньої кінцівки, лівого колінного суглобу ІІІ стадії з больовим синдромом та зі значним порушенням функції лівої нижньої кінцівки. (М17.4). Цукровий діабет другого типу, середнього ступеня важності, стадіякомпенсації (Е11.9). Хронічна сенсоневральна приглухуватість середнього ступеня з середньо втратою слуху 47Дб на праве вухо та середньо тяжкого ступеня з середньою втратою слуху 50Дб на ліве ухо. Ангіопатія сітківки обох очей. (Н35.0). Невправима пупкова кила без защемлення (К42.90) - захворювання, ТАК, пов`язані з проходження військової служби.
Варикозна хвороба нижніх кінцівок, хронічна венозна недостатність С4 по класифікації СЕАР. (І83.90) Гіпертонічна хвороба ІІ стадії. Гіпертензивне серце (гіпертрофія лівого шлуночка). СН 0 стадії (І11.9). Аліментарне ожиріння третього ступеня (ІМТ 40,5 кг/м2) - захворювання, НІ, пов`язані з проходження військової служби.»
Доводи позивача про те, що відповідно до Закону України 3551-XII, факт отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків є підставою для надання їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, суд вважає помилковими з наступних підстав.
Для надання особі статусу інваліда війни відповідно до вимог вищенаведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Матеріали справи свідчать, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, що виключає можливість надання їй статусу саме інваліда війни.
При цьому, отримання травми під час надзвичайного стану не є тотожним отриманню травми під час бойових дій.
Разом з цим, суд зазначає, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст.7 Закону України №3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно із частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Враховуючи, що травма, яку отримав позивач під час проходження військової служби та внаслідок якої встановлено інвалідність третьої групи, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для надання статуту особи з інвалідністю внаслідок війни позивачу та як наслідок видачі позивачу посвідчення на підтвердження такого статусу.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 04.08.2025.

Суддя Н.Є. Калугіна