Справа № 240/13088/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/13088/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

01 серпня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрофорс" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрофорс" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання незакононним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрофорс" звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 01.04.2024 року №7 та №7.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ "Електрофорс" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX було запроваджено п.102.9 ст.102 ПК України, яким зупинено перебіг строків, визначених податковим законодавством.

Також посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував той факт, що контролюючим органом не доведено наявності вини платника податків у формі умислу, що є обов`язковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності згідно зі ст.109 ПК України.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 розділу І, пункту 75.1. статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку визначеному пунктом 76.2. статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України, проведено камеральну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Електрофорс" щодо термінів сплати податку на додану вартість.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 13.03.2024 №4462/06-30-04-07, яким встановлено порушення строків сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість по деклараціям за липень 2022 року, лютий - травень, вересень 2023 року.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ш" від 01.04.2024 року:

- №7 про нарахування штрафу в розмірі 5% у сумі двадцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві грн 42 коп.;

- №7 про нарахування штрафу в розмірі 10% у сумі тридцять сім п`ятсот шістдесят шість грн 48 коп.

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач скористався правом адміністративного оскарження, звернувся із скаргою, за результатами розгляду якої відповідач рішенням від 13.06.2024 №17907/6/99-00-06-03-0106 відмовив у задоволенні скарги, а податкові повідомлення-рішення залишив без змін.

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення рішення є обґрунтованими та підстави для їх скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010р. (далі - ПК України).

Згідно п.75.1. ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами п.п.75.1.2. п.75.1. ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з п.п. 16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статтею 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.124.1 ст.124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Так, дослідивши розрахунки штрафних (фінансових) санкцій за порушення сплати (перерахування) грошового зобов`язання до ст. 124 ПК України судом встановлено наступне.

За податковим повідомленням-рішенням №7 від 01.04.2024 за затримку на 1-4, 6-9, 11, 13-15, 19-27, 29 календарних днів сплати 479648,32 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5 % у сумі двадцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві грн 42 коп.;

За податковим повідомленням-рішенням №7 від 01.04.2024 за затримку на 31, 33-36, 41, 44, 45, 47, 50, 52, 55, 56, 60, 61, 63, 70-72, 78, 79, 83, 93, 97, 99, 103, 104 календарних днів сплати 375664,85 грн зобов`язано сплатити штраф в розмірі 10% у сумі тридцять сім п`ятсот шістдесят шість грн 48 коп.

Отже, судовим розглядом встановлено, що позивач не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПК України та тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 % погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, та у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

В ході розгляду справи позивач не оспорював вчинення ним діяння, за яке його було притягнуто до відповідальності; не стверджував, що податкове зобов`язання було виконано ним своєчасно; не оспорював розрахунок штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач посилається на те, що включення до розрахунку суми штрафних санкцій періодів за податковими деклараціями, у яких граничний термін сплати податкових зобов`язань припадав на період з початку воєнного стану до 01.08.2023 року, без урахування зупинення строків сплати таких зобов`язань, є протиправним. Крім того, контролюючим органом не доведено вини платника податків, не враховано форс-мажорні обставини, а самі податкові повідомлення-рішення містять суттєві помилки.

Суд першої інстанції надаючи оцінку спірним правовідносинам правильно вказав, що Пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

При цьому законодавцем у пп. 69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено нові строки для погашення податкових зобов`язань для платників, що мають можливість виконувати свої податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, а саме вказано що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо: строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), І квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що з 27 травня 2022 року припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 521 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 травня 2024 року у справі №420/11020/23 та від 22 травня 2024 року у справі №500/5361/23.

Водночас абз.8 пп. 69.1 п.69 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначає наявність порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та переліку документів на підтвердження, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, наказом Міністерства фінансів України №225 від 29.07.2022 «Про затвердження Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, та переліків документів на підтвердження» (далі - Наказ №225) затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Вказаний наказ Міністерства фінансів України було опубліковано 06.09.2022 і з зазначеної дати такий набрав чинності.

Отже, у разі наявності підстав неможливості виконання податкових обов`язків, позивач, в межах встановленого порядку, мав подати відповідну заяву не пізніше 30 вересня 2022 року, з переліком документів затверджених Наказом №225, що підтверджують неможливість платника - юридичної особи своєчасно виконувати свій податковий обов`язок.

Позивач доказів звернення до контролюючого органу з відповідною заявою про неможливість виконання податкового обов`язку суду не надав.

Відтак, позивач правом на звільнення від відповідальності не скористався.

Верховний Суд у постанові від 19.04.2024 у справі №580/5283/23 вказав, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

Однак, сертифікату (висновку) ТПП України, який засвідчує обставини непереборної сили (форс-мажор) саме у позивача до суду не надано, як і не надано доказів звернення до ТПП України з метою отримання відповідного сертифікату.

При цьому, лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, на який посилається позивач, не є сертифікатом, який засвідчує форс-мажорні обставини.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими доводи позивача про те, що факт настання форс-мажору підтверджений листом ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Щодо посилання апелянта на відсутність в діях Товариства умислу, який в силу п.109.1 ст.109 ПК України є обов`язковою ознакою податкового правопорушення як протиправного винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), відсутність обставини та фактів, які свідчили б саме про умисне порушення платником податків строків сплати грошового зобов`язання в акті перевірки, то суд зазначає наступне.

Як зазначалось, матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем наявність факту порушення строків сплати узгодженої суми податкових зобов`язань, у зв`язку з чим на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України застосовано штрафні санкції в розмірі 5% та 10% на загальну суму 61548,90 грн.

Так, у постановах від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі №520/22505/21 та від 22.08.2023 у справі № 520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пп.124.1, 124.2 або 124.3 ст.124 ПК України.

Верховний Суд зазначив, що відповідальність, передбачена п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за п. 124.2 і п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відтак, слід дійти висновкУ, що для умов застосування штрафних санкцій за порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, не є обов`язковим встановлення умислу платника податку на проведення таких плат, достатнім є висновок про те, що платник не здійснив оплату в строк.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів пгоджується із висновком суду першої інстанії про вісутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрофорс".

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрофорс" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.