Справа № 160/13170/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицька І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОРМАКС» до Дніпровської митниці про визнання протиправними, скасування картки відмови та рішення,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛОРМАКС» з позовною заявою до Дніпровської митниці, в якій просить суд:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110050/2025/000076 від 29.04.2025 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості №UA110050/2025/000053/1 від 29.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що митницею, в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Також, на думку позивача, у митниці не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом (ціною договору), оскільки зміст наданих позивачем документів не був суперечливим, не містив розбіжностей, в них відсутні ознаки підробки, документи містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з огляду на що у митниці не було підстав для сумніву в правильності митної вартості товару.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що за результатами здійснення контролю правильності визнання митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування. В результаті такого контролю митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняте митницею відповідно до вимог чинного законодавства, тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.07.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛОРМАКС» (покупець) та компанією CITY CAT CHEMICALS, Індія (продавець), укладено Контракт № CAT (далі Контракт), згідно пункту 1 якого продавець продає, а покупець купує в кількості та на умовах, обумовлених у специфікації на кожну поставку наступну продукцію: Пігменти.
Згідно пункту 2.1 Контракту ціна продукції вказується у специфікації на кожну поставку.
Відповідно до пункту 3.1 продукція, що поставляється продавцем, буде передана на судно на підставі базиса поставки CIF Odessa, Україна.
Строк поставки обумовлюється сторонами та зазначається у специфікації на кожну поставку (пункт 3.2 Контракту).
Відповідно до п. 5.2 Контракту покупець здійснює 50% передплату вартості проданих товарів згідно специфікації на кожну поставку за цим Контрактом та 50%після передачі продавцем океанського коносамента електронним зв`язком, якщо інше не зазначено у специфікаціях на кожну поставку.
Додатковою угодою №3 від 28.12.2021 року сторони Контракту внесли зміни до Контракту, щодо юридичної адреси продавця.
07.01.2025 року сторонами Контракту складено та підписано специфікацію №12 (далі специфікація), згідно пункту 1 якої продавець продає, а покупець купує на умовах FOB JNPT PORT, Індія, наступні продукти: Catolite blue BGS-R/Pigment blue 15:3 у кількості 5500 кг; Catolite green GBL (Pigment green 7) у кількості 5400 кг.
Згідно пункту 2 специфікації вартість продуктів встановлено наступну: Catolite blue BGS-R 5,35/кг на умовах FOB JNPT PORT, Індія; Catolite green GBL 5,60/кг на умовах FOB JNPT PORT, Індія.
Відповідно до пункту 3 специфікації покупець здійснює 100% передплату вартості проданих товарів згідно специфікації після передачі продавцем океанського коносамента засобами електронного зв`язку.
У митній декларації митну вартість товару визначено за основним методом за ціною контракту.
Дніпровська митниця направила позивачу повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
За результатами перевірки наданих позивачем додаткових документів та відомостей щодо митної вартості товарів, Дніпровською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2025/000053/1 від 29.04.2025 року та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110050/2025/000076 від 29.04.2025 року.
Прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2025/000053/1 від 29.04.2025 року мотивоване Дніпровською митницею наступним:
1) Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FOB NHAVA SHEVA PORT (гр. 20 ЕМД), хоча у специфікації зазначено JIVPT PORT, INDIA, а в інвойсі зазначено FOB без місця завантаження.
2) Декларантом додано витрати на транспортування 200 370,10 грн, експедитор ТОВ «ТАНІТ ГРУП». У підтвердження зазначеної суми декларантом надано рахунок №TG140425004 від 14.04.2025 року на загальну суму 204 870,10 грн та транспортне замовлення (документ відсутній у гр. 44 ЕМД), яке надіслано пізніше. Пунктом 3.1 Договору транспортного експедирування №24.10.2018/248ОД від 24.10.2018 року передбачено, що оплата ТЕО здійснюється на протязі 7 днів з дня виставлення рахунку (інформацію про оплату ТЕО не надано) документ у гр. 44 ЕМД відсутній.
3) До митного оформлення калькуляція транспортних витрат не надана. У рахунку на оплату ТЕО не зазначено географічні складові маршруту міжнародного перевезення товару, відсутня вартість експедиторської винагороди за межами території України, що суперечить договору ТЕО.
4) Згідно наданої залізничної накладної від 11.04.2025 року №31516721 перевантаження та відправка контейнера здійснювалась з залізничної станції GLIWICE (Польща). Декларантом не надавався рахунок на оплату транспортних витрат та не включена транспортна складова (HPP) від порту GDANSK до станції GLIWICE (Польща) (відстань 534 км), також не враховано зберігання вантажу в порту GDANSK. Відомості про додаткові витрати не зазначені у рахунку на оплату ТЕО транспортних витрат. Також цей рахунок не містить опис/перелік всіх складових транспортних витрат за даним маршрутом міжнародного перевезення товару з застосуванням, типи комбінованих видів транспорту, можливі відомості про додаткові витрати. Виникає сумнів, що всі додаткові витрати на транспортування товару за маршрутом порт NHAVA SHEVA PORT (Індія) пункт перетину митного кордону України «Мостиська» (Україна) були враховані в вартості послуги транспортування товару в документах, наданих для перевірки заявленої в ЕМД транспортної складової митної вартості товару. У наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості додаткових витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів. Також в загальній сумі транспортних витрат поза межами території України не враховані експедиторські витрати за Договором ТЕО.
5) Надана до митного оформлення сканована копія залізничної накладної від 11.04.2025 року №31516721 не містить інформації про числові значення витрат на транспортування товару, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951 року, ратифікованої Україною 05.06.1992 року. Наданий до митного оформлення примірник залізничної накладної не містить інформації, яка наявна на звороті даного документа і повинна містити графи щодо тарифу та вартості перевезення товару.
6) Для підтвердження оплати за отриманий товар декларантом надано банківський платіжний документ системи SWIFT від 19.02.2025 року №98. У призначенні платежу вказано виключно реквізити контракту та специфікації. Враховуючи зазначене, відсутність у банківських платіжних документах (копії swift) посилання на платіжні документи (проформа-інвойс, інвойс) унеможливлює ідентифікацію оплати партії товару, що задекларована. Також, наданий банківський платіжний документ не завірено банківською установою та оформлений без дотримання вимог Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 року №216, а саме: вищезазначена платіжна інструкція не містить підпис(и) власноручний(і)/електронний(і) відповідної(их) особи(іб) платника, чка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатися рахунком.
У зв`язку із виявленими розбіжностями Дніпровська митниця зобов`язала позивача у десятиденний термін надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) копію митної декларації країни відправлення (з перекладом); 4) актуальні каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.
Коригування митної вартості товарів проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації, що наявна в ЦБД.
Не погодившись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, передбачено Митним кодексом України (далі МК України) та іншими нормативними актами.
Згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.
Згідно з вимогами ч. ч. 1 та 5 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 2. ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Цей перелік є виключним і без обґрунтованих підстав митний орган не вправі вимагати інших документів для підтвердження митної вартості товару.
Частиною 3 ст. 53 МК України встановлений обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені виключно розбіжностями в документах що подаються для підтвердження митної вартості товарів, чи наявності в них ознак підробки або якщо вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом, рішення про коригування митної вартості товарів, прийняте митницею, фактично обґрунтовані тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Таким чином суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України, прийняте митним органом рішення про коригування митної вартості товарів має містити, зокрема: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно ч. 3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Втім, як встановлено зі змісту спірного рішення, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Як визначено у ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації (постанова Верховного Суду України від 30.06.2015 року у справі № 21-591а15).
У свою чергу, декларант надав відповідачу всі необхідні документи із поданням митної декларації, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту.
При цьому суд також звертає увагу на наступне.
Як вже встановлено судом, поставка товару, задекларованого у митній декларації, здійснювалась на підставі Контракту № CAT від 24.07.2017 року , укладеного між ТОВ «КОЛОРМАКС» та компанією CITY CAT CHEMICALS, Індія.
1. Щодо тверджень відповідача про розбіжності у порті поставки та незазначення місця завантаження в інвойсі, суд зазначає таке.
Як вже було встановлено судом, специфікацією №12 від 07.01.2025 року сторонами Контракту визначено умови поставки імпортованого товару FOB JNPT PORT, Індія.
Згідно комерційного інвойсу №CCC/JAN/25-9149 від 23.01.2025 року портом завантаження визначено NHAVA SHEVA PORT, INDIA.
Відтак, суд критично оцінює зауваження відповідача щодо незазначення місця завантаження в інвойсі.
Крім того, суд зауважує, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті. Узагальнене визначення інвойсу це документ, на підставі якого здійснюється оплата за товар та формується звітність. Згідно із загальносвітовою практикою інвойс має містити: дату складання; найменування та реквізити продавця; найменування та реквізити покупця; найменування товарів; ціну товарів; загальну вартість рахунку; валюту оплати. Також, в інвойсі можуть зазначатись: реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якої здійснюється поставка; реквізити відвантажувального документа; платіжні реквізити та інші відомості, у разі якщо їх наявність в інвойсі передбачена умовами договору, такі як умови поставки, умови оплати, місце завантаження, розмір та підстави надання знижок тощо.
Суд також відзначає, що виконання чи не виконання умов зовнішньоекономічного контракту виходить з договірних правовідносин між позивачем та постачальником (продавцем) товару.
У свою чергу, Дніпровська митниця не є тим органом, на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод, у тому числі й щодо зазначення відповідного місця поставки товарів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №815/137/17.
Суд також зауважує на тому, що відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс), на умовах поставки FOB продавець здійснює передачу товару перевізнику чи іншій особі, номінованій покупцем, з моменту переходу товару крізь поручні судна в порту завантаження, покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару та понести витрати, пов`язані з доставкою товару до місця призначення.
Відтак, визначення порту завантаження належить до компетенції продавця. Разом з тим, зміна порту завантаження на митну вартість товару не впливає, оскільки транспортні витрати до порту завантаження, враховуючи саме завантаження товару на транспортний засіб, закладені до контрактної вартості товару.
Отже, доводи митного органу в цій частині не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості товарів.
2. У графі 33 до спірного рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем як підставу для відмови у митному оформленні товарів зазначено про відсутність документа, який підтверджує оплату позивачем витрат за транспортно-експедиційні послуги.
Суд зазначені твердження митниці відхиляє, оскільки позивачем разом з митною декларацією до митного оформлення надано платіжну інструкцію №1534 від 18.04.2025 року про сплату позивачем на користь ТОВ «ТАНІТ ГРУП» 204 870,10 грн за послуги згідно рахунку №TG140425004 від 14.04.2025 року.
Таким чином, надання документа, який підтверджує оплату позивачем витрат за транспортно-експедиційні послуги, підтверджено матеріалами справи, у тому числі документами, наданими разом з товаром до митного оформлення.
3. Щодо зауважень митниці про ненадання позивачем до митного оформлення калькуляції транспортних витрат, відсутності вартості експедиторської винагороди за межами території України, що суперечить договору ТЕО, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом зі змісту виставленого ТОВ «ТАНІТ ГРУП» рахунку №TG140425004 від 14.04.2025 року, вартість транспортно-експедиційних послуг становить 204 870,10 грн та складається з наступних складових:
- транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України на загальну суму 115 541,10 грн;
- морський фрахт за межами території України на загальну суму 84 829,00 грн;
- експедиторська винагорода на території України на загальну суму 4500,00 грн.
З матеріалів справи судом також встановлено, що довідкою №2687 від 22.04.2025 року ТОВ «ТАНІТ ГРУП» підтверджено, що за коносаментом №BDQSE250100022 від 31.01.2025 року в контейнері №MSKU5644510 вартість морського фрахту за маршрутом Nhava Sheva, India, Poland та транспортно-експедиторські послуги за межами України (послуги експедирування вантажу на митній території порт Гданськ, навантажувально-розвантажувальні роботи, міжнародне залізничне перевезення за маршрутом Гданськ-Глівіце, Глівіце-Самар) становить 200 370,10 грн.
Зазначені вище послуги сплачено позивачем повністю, що підтверджується платіжним дорученням №1534 від 18.04.2025 року на суму 204 870,10 грн.
Таким чином, надані позивачем до митного оформлення документи з перевезення товару містять всі необхідні дані та числові складові, які були включені до митної вартості товару.
4. Щодо зауважень митниці в частині ненадання рахунку на оплату транспортних витрат та невключення транспортної складової (HPP) від порту GDANSK до станції GLIWICE (Польща) (відстань 534 км) та неврахування зберігання вантажу в порту GDANSK суд зазначає таке.
Як вже було встановлено судом, вартість транспортно-експедиційних послуг за рахунком №TG140425004 від 14.04.2025 року становить 204 870,10 грн та складається зі складових: транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України на загальну суму 115 541,10 грн; морський фрахт за межами території України на загальну суму 84 829,00 грн; експедиторська винагорода на території України на загальну суму 4500,00 грн.
Водночас, згідно пункту 1.1 Договору транспортного експедирування №24.10.2018/248ОД від 24.10.2018 року (далі Договір), укладеного між ТОВ «ТАНІТ ГРУП» (експедитор) та ТОВ «КОЛОРМАКС» (клієнт), експедитор зобов`язується за дорученням клієнта та за його рахунок надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпечення перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.
Разом з тим, згідно підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Договору експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків за Договором інші організації та особи.
Відповідно пункту 1.3 Договору особливі умови надання послуг за цим Договором при здійсненні конкретного перевезення вантажу регулюється заявкою.
Так, ТОВ «ТАНІТ ГРУП» та ТОВ «КОЛОРМАКС» складено заявку №2687 від 20.01.2025 року на надання транспортно-експедиційних послуг.
Перевізником ТОВ «ТАНІТ ГРУП» виставлено ТОВ «КОЛОРМАКС» за послуги транспортування рахунок №TG140425004 від 14.04.2025 року на суму 204 870,10 грн, в яку включено: транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України на загальну суму 115 541,10 грн; морський фрахт за межами території України на загальну суму 84 829,00 грн; експедиторська винагорода на території України на загальну суму 4500,00 грн.
Крім того, згідно довідки за вих. №2687 від 22.04.2025 року ТОВ «ТАНІТ ГРУП» повідомляє, що за коносаментом №BDQSE250100022 в контейнері №MSKU5644510 вартість морського фрахту за маршрутом Nhava Sheva, India Gdansk, Poland та ТЕО за межами України (послуги з експедирування вантажу на митній території порт Гданськ, навантажувально-розвантажувальні роботи, міжнародне залізничне перевезення за маршрутом Гданськ-Глівіце, Глівіце-Самар) становить 200 370,10 грн. Страхування вантажу не проводилось.
У відповідності до п. 14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату та довідка про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Отже, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами вартість послуг транспортування товару по території Польщі до митного пункту в Україні, з урахуванням морського фрахту, яку позивачем включено під час визначення митної вартості товару.
5. Суд вважає безпідставними та відхиляє аргументи відповідача про те, що надана до митного оформлення сканована копія залізничної накладної від 11.04.2025 року №31516721 не містить інформації про числові значення витрат на транспортування товару, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951 року, ратифікованої Україною 05.06.1992 року, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951 року, ратифікованої Україною 05.06.1992 року, в накладній мають міститися наступні відомості: 1) найменування відправника та його поштова адреса; 2) найменування отримувача та його поштова адреса; 3) найменування договірного перевізника; 4) найменування залізниці та станції відправлення; 5) найменування залізниці та станції призначення; 6) найменування прикордонних станцій переходів; 7) найменування вантажу та його код; 8) номер відправки; 9) рід упаковки; 10) кількість місць вантажу; 11) маса вантажу; 12) номер вагону (контейнера), ким наданий вагон для перевезення вантажу (відправником чи перевізником); 13) перелік супровідних документів, долучених відправником до накладної; 14) про оплату провізних платежів; 15) кількість та знаки пломб; 16) спосіб визначення маси вантажу; 17) дата укладення договору перевезення. В накладній окрім відомостей, перелічених в § 1 цієї статті, у випадку необхідності мають міститися наступні відомості: 1) найменування наступних перевізників; 2) заяви відправника щодо вантажу; 3) припортові залізничні станції та порти передачі на водяний транспорт; 4) інші відомості, що передбачені Правилами перевозок вантажів.
Таким чином, статтею 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) від 01.11.1951 року, ратифікованої Україною 05.06.1992 року, не передбачено зазначення у залізничній накладній інформації про оплату витрат на доставку, як помилково на те вказує митниця, а відомості про оплату провізних платежів, які мають бути вказані у залізничній накладній згідно з вимогами вказаної норми Угоди, не є тотожними відомостям про оплату витрат на доставку. При цьому вказана Угода взагалі не містить положень про те, що в накладній обов`язково повинні зазначатись числові показники витрат на транспортування товару, тому вищевказані твердження митниці, наведені в оскаржуваному рішенні, є безпідставними.
Відповідно до ч. 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Згідно п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Наведеною нормою не встановлено певних вимог чи документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості.
Водночас, згідно з Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Мінфіну України №599 від 24.05.2012 року, до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Таким чином, транспортні накладні, як документи, що підтверджують числові показники вартості транспортування, взагалі не передбачені в Правилах заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599.
Водночас, положеннями п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно-експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18 та від 11.04.2022 року у справі №1.380.2019.006980, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
У даному випадку числові показники транспортних витрат щодо задекларованих товарів зазначені в наданих митниці документах, що підтверджують вартість транспортування, а саме: заявці на перевезення вантажу, рахунку-фактурі, довідці експедитора про вартість транспортних витрат, платіжній інструкції, які вже були досліджені судом.
Надані на підтвердження вартості транспортування зазначені вище документи не містять розбіжностей, ідентифікуються з задекларованими товарами, на підставі відомостей, що у них містяться, можливо здійснити перевірку числових показників витрат з перевезення, тобто у своїй сукупності в повній мірі підтверджують числові показники транспортних витрат, як складову митної вартості задекларованих товарів.
6. Щодо тверджень відповідача відносно неможливості ідентифікувати платіжне доручення з даною поставкою, суд зазначає про таке.
Як встановлено ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 53 МК України надання до митного органу банківських платіжних документів та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару не є безумовним або обов`язковим.
Суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак, суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі № 813/1755/17 та від 29.07.2021 року у справі № 380/6459/20.
Відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими митним органом витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 року у справі № 815/3142/17.
Отже, вказані зауваження відповідача жодним чином не впливають на формування числових складових митної вартості товару. Водночас, декларант надав відповідачу необхідні документи із поданням митної декларації, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною контракту.
Разом з тим, суд зазначає, що у своїй сукупності із наданими документами, платіжний документ Swift №98 від 19.02.2025 року, рахунок-фактура (інвойс) №CCC/JAN/25-9149 від 23.01.2025 року та Контракт дають можливість встановити, до поставки якої саме партії товару він відноситься.
Щодо аргументів відповідача про невідповідність платіжного документа Swift №98 від 19.02.2025 року вимогам Постанови №216, а саме щодо відсутності підписів (власноручних/електронних) відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком, то суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Частиною 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання.
Так, Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 року № 216 (далі Постанова № 216), а саме Розділом 2 «Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах», пунктом 14 передбачено обов`язкові реквізити, які має містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, зокрема у підпункті 13 зазначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.
Зі змісту платіжного документа Swift №98 від 19.02.2025 року вбачається, що останній містить код автентифікації, що виключає обов`язкову наявність підписів [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника.
Отже, зазначені банківські документи можливо ідентифікувати із даною поставкою товарів.
Таким чином, зазначені вище зауваження митного органу є необґрунтованими.
Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року по справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
При цьому, такі посилання митного органу не заслуговують на увагу, оскільки визначаючи зазначені недоліки, відповідач не наводить посилань на розбіжності у числових значеннях складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити про таке.
Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року у справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 08.02.2019 року у справі №825/648/17, від 26.05.2022 року у справі №560/355/19.
Суд також не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Зважаючи на викладене, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неможливості перевірки митної вартості товару за відсутності відомостей про відсутність інформації про виробника.
Інші підстави, зазначені у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів суд не бере до уваги, оскільки такі підстави не передбачені частинами 2-4 статті 53 МК України.
Відтак, суд визнає необґрунтованими доводи відповідача про непідтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів МК України є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.
Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди (контракту) щодо товару, який імпортується, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також, що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Приймаючи до уваги, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000053/1 від 29.04.2025 року, прийняте Дніпровською митницею, є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку прийняттю відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110050/2025/000076 від 29.04.2025 року, яка є предметом спору у цій справі, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.
У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
У спірній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення зазначено такі причини для відмови у митному оформлені: митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000053/1 від 29.04.2025 року.
Оскільки судом скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000053/1 від 29.04.2025 року з підстав його протиправності, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110050/2025/000076 від 29.04.2025 року також підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, відповідачем не доведено належними доказами правомірність своїх рішень у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 4844,80 грн, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОРМАКС» до Дніпровської митниці про визнання протиправними, скасування картки відмови та рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110050/2025/000053/1 від 29.04.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати прийняту Дніпровською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110050/2025/000076 від 29.04.2025 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Суддя І.О. Лозицька