Справа № 334/6187/25
Суддя: Коломаренко К. А.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.08.2025
Справа № 334/6187/25
Провадження № 2-а/334/101/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року місто Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Коломаренко К.А.,

за участю секретаря судового засідання Цілінко А.С.,

представника позивача Федоша Н.М..

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі адміністративну справу за позовом Запорізького відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

Запорізький відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернулось до суду з позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 25.03.2025 до Запорізького відділу УДМС у Запорізькій області звернувся громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з питання його законності перебування на території України. Під час здійснення перевірки щодо законності перебування в Україні громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було встановлено наступне. Громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) прибув в Україну у 1997 році по паспортному документу громадянина російської федерації НОМЕР_1 виданому 29.04.1995 року. 07.04.2004 року вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) засуджений до 10 років позбавлення волі за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України. Покарання відбував з 17.12.2000 року по 01.03.2010 року в ДУ «Біленьківська виправна колонія (N?99)», звідки був звільнений умовно-достроково на 9 місяців 28 днів відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 19.02.2010 року. 22.03.2019 року Генеральним Консульством в Харкові документований паспортом 51N?6843341, термін дії якого закінчився 22.03.2024 року.

Запорізьким відділом УДМС у Запорізькій області стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) проведено перевірку за наступними обліками: - за обліками УДМС у Запорізькій області, з використанням бази даних відомчої інформаційної системи ДМС, за результатами - ОСОБА_1 посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні, паспортом громадянина України не документувався; за обліками інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система "Аркан"), за результатами - відсутня інформація про перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_1 ; - за обліками Єдиного реєстру боржників, за результатами відсутня інформація про майнові зобов?язання іноземця перед державою. Дозволений строк перебування у громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) закінчився у 1997 році, з цього часу громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) перебував на території України незаконно, ухилявся від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні. 25.03.2025 Запорізьким відділом УДМС у Запорізькій області за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у відношенні громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було прийнято рішення про примусове видворення з України. Згідно обліків Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Запорізького відділу УДМС у Запорізькій області про примусове видворення з України ОСОБА_1 не оскаржене. Впродовж тимчасового перебування на території України, громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за межі України не виїжджав, до ДМС із заявами щодо легалізації свого проживання в Україні, продовження строку перебування на території країни не звертався. Законні підстави для подальшого перебування в Україні у іноземця відсутні, ним не надано доказів, які підтверджували б обставини, що перешкоджають його примусовому видворенню за межі України.

Зазначає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України. У зв`язку з чим, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення.

Ухвалою від 01.08.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судове засідання 01.08.2025 сторони не з`явились, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 04.08.2025.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтимав, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) є громадянином Російської Федерації, був документований паспортом НОМЕР_2 , який виданий 22.03.2019 з терміном дії до 22.03.2024.

Відповідач прибув на територію України у 1997 році та з того часу територію України не покидав, що підтверджено відсутністю інформації у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан) та відмітками у паспорті громадянина НОМЕР_2 .

25.03.2025 уповноваженою службовою особою Запорізького відділу УДМС у Запорізькій області було прийнято рішення №000327 про примусове видворення з території України відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача - громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 відсутні чинні документи, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України. Строк дії паспорта відповідача закінчився 22.03.2024. Відомості про отримання відповідачем посвідки на тимчасове проживання в Україні відсутні.

Будь-яких доказів звернення відповідача у встановлений строк до органів міграційної служби з письмовими заявами щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні судом не встановлено.

Також відповідач до відповідних державних органів із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Крім того, відсутні докази, які би свідчили, що відповідач залишав країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань в розумінні ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Конституція України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 26). Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Із заявою про добровільне повернення відповідач до органів державної міграційної служби не звертався.

Згідно ч.8 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країни де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України, судом встановлено наявність факту порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тривалий час перебування відповідача в Україні без законних підстав, відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення про його примусове видворення з України у матеріалах справи відсутня.

За порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України.

Згідно абз.1 ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України тривалий час проживав на території України без законних підстав, до органів міграційної служби не звертався, тому, всі ці обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до пунктів 1, 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Отже, згідно вищевказаного законодавства передбачена можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Встановлено, що на момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України про правовий статус іноземців, у нього відсутні дійсні документи, які посвідчують його законне перебування на території України.

Прострочений паспорт громадянина іноземної держави для виїзду за кордон не дає право іноземцю на перетин кордону, тому такий іноземець не може вважатись належним чином ідентифікованим.

Процедура ідентифікації особи іноземця - нелегального мігранта здійснюється не заради самої ідентифікації, а з чіткою правовою метою подальшого видворення за межі території України на підставі документів, які дають право особі перетнути легально кордон України в напрямку виїзду. Організація процедури видворення включає в себе в тому числі ряд заходів з оформлення проїзних документів, пошуку шляхів сполучення з іншими країнами, транспортні витрати тощо.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття рішення про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Керуючись ст. 2, 4, 7-9, 72-77, 241-246, 289 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов Запорізького відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців, рахуючи з 04 серпня 2025 року до 03 лютого 2026 року, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.