Справа № 500/3279/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3279/25

05 серпня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних сил України на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи).

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та надати відповідь на рапорт ОСОБА_1 шляхом накладення резолюції відповідно до пункту 2 розділу III Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних сил України на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира господарчого відділення ізводу матеріального забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону. Вказує, що позивач звернувся до вищестоящого командира із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 - за сімейними обставинами (у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду).

За результатом опрацювання вказаного рапорту відповідач листом відмовив позивачу у звільненні з військової служби, покликаючись на відсутність законних підстав для вирішення вказаного у рапорті питання, а саме: оскільки до рапорту ненадано документів, що підтверджують потребу інших членів сім`ї І та ІІ ступеня споріднення в постійному догляді.

Позивач вважає що відповідачем порушено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531, оскільки на поданому ним рапорті відсутня резолюція командира військової частини, накладення якої передбачено пунктом 2 розділу III вказаного Порядку.

Також позивач наголошує на неправомірності та безпідставності і самої відмови у звільненні його з військової служби, викладеної в листі, оскільки на його переконання, ним надано необхідний обсяг документів у підтвердження обставин відсутності інших членів сім`ї, які могли б здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю позивача, в тому числі акт обстеження сімейно-майнового стану позивача, складеного ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на що вважає відмову, надану відповідачем протиправною.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін суддею одноособово.

20.06.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву із змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що позивач з 31.01.2023 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у складі Військової частини НОМЕР_1 . В травні 2025 року він звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом без дати про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої і абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII. Відповідач зазначає, що в порушення вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, позивачем до рапорту не надано встановлений перелік документів у підтвердження обставин для звільнення із військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої і абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII (арк. справи 33-41).

30.06.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій повторно наголошено на порушенні алгоритму розгляду поданого ним рапорту «по команді», та вказано що такий не містить передбачених законом резолюцій, що свідчить про неналежний його розгляд командуванням військової частини. Вказує на доведеність існування обставин того, що його мати є особою з інвалідністю ІІ групи, та неможливості іншими членами сім`ї здійснювати постійний догляд за нею, що в свою чергу обумовлює законність підстав звільнення позивача від проходження військові служби (арк. справи 42-50).

Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічній відпустці головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи.

Як слідує з матеріалів справи та не спростовується учасниками, позивач ОСОБА_1 , 1994 року народження, є військовослужбовцем за мобілізацією у військовому званні молодший сержант, якого призвано в Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та який з 30.01.2023 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач, перебуваючи на посаді командира господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , подав на ім`я командира взводу матеріального забезпечення 2 механізованою батальйону рапорт, у якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК та висновком лікарсько-консультативної комісії. До вказаного рапорту позивачем додано документи, а саме: нотаріально засвідчена копія Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №774459 від 10.05.2024, нотаріально засвідчена копія паспорта матері ОСОБА_2 , нотаріально засвідчена копія паспорта позивача, нотаріально засвідчена копія військового квитка позивача, нотаріально засвідчені копії ідентифікаційних номерів матері та позивача, нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження позивача, нотаріально засвідчена копія дослідження №74, №75 від 04.04.2024, нотаріально засвідчена копія форми первинної документації №080-4/о від 24.05.2024, нотаріально засвідчена копія форми первинної облікової документації №028/о від 04.04.2024, нотаріально засвідчена копія заключення ЛЛК №39 від 24.05.2024, нотаріально засвідчена копія заяви матері ОСОБА_2 від 26.07.2024, нотаріально засвідчена копія заяви матері ОСОБА_2 від 13.08.2024, нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (арк. справи 13-14).

Із змісту вказаного рапорту слідує, що його подано «по команді», датовано березнем 2025 року (без зазначення дня місяця) та такий містить клопотання від командира взводу матеріального забезпечення механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 та командира 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 по суті вказаного рапорту також датовані березнем 2025 року (без зазначення дня місяця).

Листом №3-38/3/8536 від 25.05.2025 (арк. справи 25-26) позивачу повідомлено про опрацювання поданого ним рапорту та вказано, що підстави для вирішення поставлених у рапорті питань відсутні, оскільки до рапорту не додано будь-яких документів про потребу інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати догляд, - в потребі постійного стороннього догляду. Вказаний рапорт залишений без реалізації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Отже, різновидом військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період та строкова військова служба.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Так, пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №40 від 31 січня 2024 року (далі - Інструкція) рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року (далі - Статут).

Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024.

Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту. Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника). Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства. Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу. Розгляд рапорту військовослужбовця у паперовому вигляді всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Отже, з огляду на вказані вище норми подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому/прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати поставлені у рапорті питання по суті.

З матеріалів справи слідує, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин перебував на посаді командира господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

У березні 2025 року позивача подав на ім`я командира взводу матеріального забезпечення 2 механізованою батальйону рапорт «по команді» в паперовій формі про його звільнення з військової служби.

Як встановлено судом, вказаний рапорт було розглянуто командиром взводу матеріального забезпечення механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , яким подано рапорт на командира 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 про клопотання по суті рапорту позивача.

Вподальшому командиром 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про клопотання по суті рапорту позивача.

Поряд з цим, сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів розгляду командиром Військової частини НОМЕР_1 рапорта командира 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 про клопотання по суті рапорту позивача у відповідності до Порядку №531.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Порядком №531 не встановлено такого способу розгляду рапортів військовослужбовців як надіслання листів.

При цьому, як слідує із надісланого позивачу листа №3-38/3/8536 від 25.05.2025 відповідач вказав про опрацювання поданого ним рапорту, зазначивши, що підстави для вирішення поставлених у рапорті питань відсутні, оскільки до рапорту не додано необхідного обсягу документів.

Поряд з цим суд зазначає, що Порядком №531 регламентовано, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції встановленого зразка з визначеним обсягом відомостей, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.

Однак, за результатом розгляду даної справи, судом встановлено порушення відповідачем вимог Порядку №531 в частині дотримання встановленого порядку розгляду рапорту військовослужбовця на звільнення з військової служби, поданого у паперовій формі, що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 чітко зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

З огляду на вищенаведене, суд, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних сил України

Оскільки рапорт не був розглянутий відповідно до встановленої законом процедури, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача здійснити розгляд рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, датованого березнем 2025 року у визначеному законом порядку з урахуванням висновків суду, та прийняти обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних сил України, то суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. А відтак, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що саме відповідач наділений відповідними повноваженнями щодо розгляду по суті рапорту позивача та прийняття відповідного рішення щодо звільнення його з військової служби, а відтак адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача звільнити його з лав Збройних сил України є передчасними та задоволенню не підлягають.

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у порядку та у спосіб, визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити розгляд по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, датованого березнем 2025 року, у порядку та у спосіб, визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 );

Головуючий суддя Мірінович У.А.