Справа № 766/11715/25
Суддя: Скрипнік Л. А.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Скрипніка Л.А.,

за участі секретаря Бажанової В.М.,

представника позивача Чаюк А.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Кривоносова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду у м. Херсон, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Республіка Грузія, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2025 року представник Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області Чаюк А.С. звернулася до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Республіка Грузія, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.07.2025 року співробітниками відділу міграційної поліції ГУНП в Херсонській області виявлено особу, який назвався громадянином Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого запрошено до приміщення Дніпровського відділу у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме проживає на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні з 2007 року. Тобто, на час виявлення ОСОБА_1 грубо порушував норми міграційного законодавства, а саме проживає тривалий час без документів, що дають право легально знаходитись на території України. В результаті проведеної перевірки, щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянин Республіки Грузія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів прибув на територію України легально через КПП «Бориспіль», по паспорту громадянина Республіки Грузія для виїзду за кордон. Під час перебування на території України проживав за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , на життя заробляв тимчасовими заробітками без офіційного працевлаштування. Паспорт громадянина Республіки Грузія для виїзду за кордон був вилучений російськими загарбниками під час окупації м. Херсон в 2022 році, паспорт громадянина Грузії був втрачений під час переїзду. Після деокупації м. Херсон звертався до відділу поліції №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області з приводу втрати паспорту. 30.07.2025 о 15.45 годині, відповідача громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МХС 000013 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою з`ясування обставин правопорушення..

Враховуючи наведене, в сукупності з тим, що коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті та визнані такими, що не можуть бути застосовані до даної ситуації, УДМС у Херсонській області вважає, що до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід застосувати найбільш суворий захід, передбачений ч. 11 ст. 289 КАС України, як затримання з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, у зв`язку із зазначеним позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 31.07.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у режимі відеоконференції.

Представник позивача приймала участь у судовому засіданні в режимі відеокоференції, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач приймав участь у судовому засіданні в режимі відеокоференції, проти позовних вимог заперечував, зазначив, що на території України проживає з 2007 року куди прибув легально, проте документи, що посвідчують його особу втратив, з приводу чого має відповідну довідку. Зазначив при цьому, що до уповноважених органів з метою оформлення документів не звертався оскільки не бачив до того підстав.

Представник відповідача адвокат Кривоносов І.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, у їх задоволенні просив відмовити вказуючи про те, що відповідач неодноразово намагався оформити своє проживання на території України у передбачений законом спосіб проте не зміг цього зробити з підстав, що не залежали від його волі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

30.07.2025 о 15.45 годині громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МХС 000013 з метою з`ясування обставин правопорушення. 30.07.2025 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку, а саме більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, стосовно громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МХС 001752 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 30.07.2025 серії та номеру ПН МХС №001754 відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень за ч. 2 ст. 203 КУпАП .

Станом на 31.07.2025 ОСОБА_1 штраф в розмірі 5 100 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, добровільно не сплатив, та доказів протилежного суду не було надано.

Окрім того 30.07.2025 року завідувачем сектору ОЗНМРВ І.Ліхановим, затвердженим начальником Дніпровського відділу у м. Херсоні УДМС в Херсонській обасті 000492, прийнято рішення про примусове видворення з України.

Відповідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу. Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду є: - відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України, - відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України; - відсутність фінансового забезпечення для перебування на території України та виїзду за її межі. Крім того, відповідач довгий час проживав на території України незаконно та не вживав жодних заходів для легалізації свого становища.

При цьому доказів на підтвердження протилежного в частині встановлених судом обставин щодо перебування його на території України без законних на те підстав, відповідач суду не надав, разом із тим фактично визнав ту обставину, що до уповноважених органів, зокрема до консульства Грузії, найближче з яких у м. Одеса він не звертався, задля оформлення документів, які, як вказав відповідач ним були втрачені, хоча був проінформований про таку необхідність уповноваженим органами України.

За правилами частини 7 статті 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ч. 1ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Частиною 1ст. 26 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5ст. 26 Закону № 3773-VІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 30 Закону №3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

На підставі частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців (ч. 11ст. 289 КАС України).

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що за наявності певних обставин, як це передбачає ч. 1.ст. 289 КАС України, до іноземця може бути застосовано такі заходи, як зокрема затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (пункт 1 частини 1 вказаної статті).

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 585/2811/19 зазначено, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що останній знаходився на території України без документів на право проживання в Україні, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП, відповідач не вчинив жодної спроби легалізувати своє становище. Указані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, що унеможливлює забезпечення примусового видворення за межі України.

Враховуючи, що з моменту перетину державного кордону України і до моменту розгляду справи, впродовж тривалого строку, ОСОБА_1 не вживав заходів для легалізації свого перебування на території України та притягався до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП України, наявні обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення.

П. "f" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожному на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не звертався. Докази про те, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять.

Суд також керується позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові від 25 листопада 2020 року по справі № 522/15129/19, адміністративне провадження № К/9901/28409/19, відповідно до якої: «відповідач, перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, не скористався можливістю легалізувати своє перебування. Так, судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджується, що відповідачем подавалися відповідні заяви до органів Державної міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну, або вчинялися інші дії з метою легалізації свого перебування, зокрема щодо звернення до відповідного консульства.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Приписами ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Положеннями ч. 11 ст. 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

В судовому засіданні достеменно встановлено факт того, що відповідач, перебуваючи на території України починаючи з 2007 року, достеменно був обізнаний у тому, що йому необхідно легалізувати своє перебування на території України в передбачений Законом спосіб, з приводу чого свідчать досліджені судом матеріали справи, надані ним письмові пояснення на адресу Начальника Дніпровського відділу у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області від 30.07.2025 року, а також не заперечувалось останнім під час судового засідання, проте, жодних дій ОСОБА_1 з цього приводу не вчинив, за наслідком чого і був затриманий.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Республіка Грузія, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача та його представника, а саме щодо того, що відповідач не мав змоги узаконити своє перебування на території України не приймаються судом до уваги, як такі, що не відповідають встановленим судом обставинам, зокрема з приводу втрати ОСОБА_1 документів, що посвідчують його особу, в тому числі закордонного паспорту, за яким останній прибув на територію України, як з огляду на строк, з якого останній перебуває на території України, а саме 2007 рік, так і з огляду на те, що факт перебування м. Херсона під тимчасовою окупацією, та вказівка відповідача про втрату ним документів саме у вказаний період, не позбавляли його можливості, вже після деокупації у 2022 році відновити свої документи, тим паче, як вказує відповідач, він неодноразово попереджався представникам влади про необхідність відновлення документів, що посвідчують його особу, та мав об`єктивну можливість до того, проте не скористався нею.

На підставі викладеного та керуючись ст. 26, ч. 4 ст. 30, ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246,247, 268-272, 289, 371, 372 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Республіка Грузія, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі, Республіка Грузія, строком на 6 (шість) місяців до 29.01.2026 року з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Допустити негайне виконання рішення суду відповідно до п.3 ч. 2ст. 371 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Повний текст виготовлено 01.08.2025 року.

СуддяЛ. А. Скрипнік