Справа № 640/6703/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/6703/20

05 серпня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАВІ ЛТД" до Головного управління ДПС у Київській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області про визнання протиправними та скасування наказу на проведення перевірки та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2020 до Окружного адміністративного суду міста Києва, через представника адвоката Панчоху О.С., надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» до Головного управління ДПС у Київській області, у якій позивач (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 23.07.2020) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки, оформлене наказом Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 05.02.2020 №275;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 03.07.2020 №.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем, на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017, 2018 та 2019 роки на загальну суму 135709,01грн, нараховано штрафну санкцію у розмірі 25% від суми несплати податкового зобов`язання згідно пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України на загальну суму 34437,25грн, а також застосовано штраф за неподання податкових декларацій на суму 510грн.

Позивач вважає, що у податкового органу були відсутні самі підстави на проведення контрольно-перевірочного заходу, оскільки ним було надано пояснення з документами на податковий запит відповідача.

При цьому, щодо проведених за результатом перевірки донарахувань в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то позивач вказує, що хоч він і є власником нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв. м., яка розташована на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області), втім підстави для нарахування та сплати вказаного податку за обревізовані періоди у нього відсутні, оскільки в порушення вимог Податкового кодексу України, на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області органом місцевого самоврядування не приймались рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які б відповідали вищезазначеним вимогам Податкового кодексу України. Вказує, що на сайті органу місцевого самоврядування розміщено лише текст рішення, без додатків згідно яких і визначено розміри ставок такого місцевого податку і які надавались податковому органу для розрахунку такого податку.

На переконання позивача, такі обставини виключають виникнення у нього обов`язку нарахування та сплати податку до бюджету громади, з огляду на що винесені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

14.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача із змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки виявлено факти недекларування та несплати товариством податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо непропільгованої нежитлової нерухомості, розташованої на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області).

Вказує, що розрахунок податку проведено як з урахуванням площі нерухомого майна, так і з урахування розміру ставок податку, встановлених рішенням органу місцевого самоврядування, які надано податковому органу у передбачений законом спосіб.

При цьому, щодо доводів позивача про неоприлюднення сільською радою рішень про встановлення вказаного місцевого податку у 2017, 2018 та 2019 роках, зазначено, що кожне із таких рішень прийнято та оприлюднено на офіційному сайті відповідної ради та такі містять відомості як про ставки податків на звітні податкові періоди, так і інші відомості, встановлені статтею 7 Податкового кодексу України, а тому відповідач вважає, що обґрунтування позивача про їх відсутність є безпідставними. Окремо наголошує, що всі інші питання стосовно адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які не врегульовано рішеннями органів місцевого самоврядування, вирішуються відповідно до приписів Податкового кодексу України (арк. справи 51-62).

29.04.2020 на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі - Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області), у яких повідомлено про те, що саме третя особа листом №1-19/316 від 25.06.2019 звернулася до відповідача з проханням провести перевірку щодо причини невиконання ТОВ «ВІЗАВІ ЛТД» податкового зобов`язання перед місцевим бюджетом с. Бобриця та примусово стягнути з ТОВ «ВІЗАВІ ЛТД» () на користь місцевого бюджету с. Бобриця податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за належну зазначеному суб`єкту оподаткування нежитлову нерухомість.

Вказує, що на її території, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок № 5а, знаходиться нежитлова нерухомість загальною площею 1368 кв. м., а саме: прохідна літ. «А» загальною площею 40,2 кв. м., гараж літ. «Б» загальною площею 47,8 кв. м., котельня літ. «В» загальною площею 49,0 кв. м., склад літ. «Г» загальною площею 556,4 кв. м., склад-виробничий цех літ. «Д» загальною площею 674,6 кв. м.. Третя особа зазначає, що ТОВ «ВІЗАВІ ЛТД» не є промисловим підприємством та не має пільг щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, проте, обов`язку щодо сплати до бюджету місцевої громади податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ним не виконує, та повідомлення щодо необхідності сплати такого податку залишено поза увагою.

Також третя особа зазначає, що на території громади встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно відповідного положення. Щорічно сільською радою встановлюються лише нові ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на відповідний звітний податковий період, в той час як інші елементи встановленого положенням податку залишаються незмінними. За наведених обставин вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення, як і сам наказ на проведення перевірки є правомірними та просить у задоволенні позову відмовити (арк. справи 65-80).

25.05.2020 позивачем подано відповідь на пояснення третьої особи (арк. справи 81-87).

25.05.2020 позивачем подано відповідь на відзив відповідача у справі (арк. справи 88-100).

30.06.2020 позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (арк. справи 101-106).

23.07.2020 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. У вказаній заяві позивачем зазначено, що на його адресу надійшло податкове повідомлення - рішення від 03.07.2020 №, яким позивачу додатково донараховано суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 24080,00грн та суму штрафних санкцій в розмірі 6020,00грн у зв`язку із виявленою технічною помилкою при первинному розрахунку податку, а саме: при нарахуванні податку згідно податкового повідомлення - рішення від 04.03.2020 № не було застосовано встановлений згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону Україні «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» №1791-VIII від 20.12.2016, коефіцієнт, який застосовується до ставок податку на нерухоме майно, що стало підставою для винесення додаткового повідомлення-рішення (арк. справи 107-120).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог в адміністративній справі №640/6703/20, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

01.09.2020 податковим органом подано відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (арк. справи 125-131).

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX від 13.12.2022 (далі - Закон №2825-IX) вказаний адміністративний суд ліквідовано. Так, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Відтак, Окружний адміністративний суд міста Києва супровідним листом від 31.01.2023 №03-19/7945/23 «Про скерування за належністю справи» на виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №2825-ІХ надіслав адміністративну справу №640/6703/20 до Київського окружного адміністративного суду. У подальшому Київський окружний адміністративний суд, на виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, передав судові справи Тернопільському окружному адміністративному суду.

Після початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд та інші окружні адміністративні суди України завершують розгляд та вирішення переданих їм справ.

При цьому, судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

Справа, надіслана Київським окружним адміністративним судом до Тернопільського окружного адміністративного суду для розгляду, надійшла до суду 27.02.2025, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/6703/20, ухвалено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також вказаною ухвалою суд замінив відповідача у справі Головне управління ДПС у Київській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області, утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44096797), а також замінив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Бобрицьку сільську раду Києво-Святошинського району Київської області на його правонаступника Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області (08140, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Володимирська, 33, ідентифікаційний код 04358477).

19.03.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Жулідової І.С., у яких зазначено аналогічні підстави позову що й у позовній заяві (арк. справи 60-64).

Ухвалою від 02.05.2025 суд продовжив процесуальний строк розгляду даної справи.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД» (далі також ТОВ «Візаві ЛТД») зареєстрований суб`єктом господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з основним видом економічної діяльності « 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля».

З матеріалів справи слідує та сторонами не спростовується, що позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв. м. (прохідна літ. «А» загальною площею 40,2 кв. м., гараж літ. «Б» загальною площею 47,8 кв. м., котельня літ. «В» загальною площею 49,0 кв. м., склад літ. «Г» загальною площею 556,4 кв. м., склад-виробничий цех літ. «Д» загальною площею 674,6 кв. м.), яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області.

Так, Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області листом №1-19/316 від 25.06.2019, повідомила податковий орган про те, що на її території розташований комплекс нежитлових будівель, власником якого згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно є ТОВ «Візаві ЛТД», який здійснює свою діяльність за КВЕД 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Відтак рада зазначила, що оскільки вказаний суб`єкт господарювання не є промисловим підприємством, то у нього виникає обов`язок по сплаті до місцевого бюджету села податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, чого він свідомо не робить попри повідомлення про це директора вказаного товариства.

За таких обставин рада попросила контролюючий орган провести перевірку причин невиконання ТОВ «Візаві ЛТД» податкових обов`язків зі сплати вказаного податку до бюджету громади (арк. справи 72-74).

Головне управління ДФС у Київській області скерувало на адресу позивача податковий запит №24259/10/10-36-54-05 від 11.07.2019, у якому повідомила, що із аналізу даних Інформаційної системи «Податковий блок» та наданої Бобрицькою сільською радою інформації встановлено, що ТОВ «Візаві ЛТД», будучи власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., - декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкового органу в період з 2010-2019 не подавало, сум вказаного податку до бюджету не сплачувало, що свідчить про недотримання норм пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України. Запропоновано платнику податків надати пояснення з підтверджуючими документами щодо вказаних обставин (арк. справи 11).

Листом від 31.07.2019 №31/07-19/01, ТОВ «Візаві ЛТД» підтверджено те, що позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Однак вказано, що рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30.06.2016 № 90-10-УІІ «Про встановлення на 2017 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», від 22.06.2016 №229-20-УІІ «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на бюджетний період 2018 року», від 14.06.2018 №350-29-УІІ «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на плановий бюджетний період 2019 р.», які офіційно оприлюднені на сайті Бобрицької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області за адресою в мережі інтернет: https://bobrytsya-rada.gov.ua/, не відповідають вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містять усіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Відтак товариство вказало, що за відсутності відповідного правового регулювання покладання на особу будь-яких обов`язків, зокрема декларування та сплати податку, неправомірне (арк. справи 12-15).

Головним управлінням ДПС у Київській області, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, винесено наказ №275 від 05.02.2020 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Візаві ЛТД» за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на нерухоме майно (арк. справи 42).

Як слідує з матеріалів справи та не спростовується сторонами, результати перевірки оформлено актом №155/10-36-05-01/30970272 від 18.02.2020, згідно якого встановлено порушення ТОВ «Візаві ЛТД»:

підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, статті 266 Податкового кодексу України, що призвело до зниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2017-31.12.2019 на загальну суму 111629,01грн;

підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України щодо неподання податкової декларації з плати за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017, 2018, 2019 роки.

На підставі зазначеного акта перевірки, Головним управління ДПС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ від 04.03.2020 форма «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за основним платежем в розмірі 111626,01грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 27907,25грн (арк. справи 8);

№ від 04.03.2020 форма «ПС», яким позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі 510 грн за неподання податкових декларації за три податкові періоди (арк. справи 7).

Окрім цього судом встановлено, що Головним управління ДПС у Київській області 03.07.2020, на підставі того ж акту перевірки винесено також податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за основним платежем в розмірі 24080грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 6020грн (арк. справи 112).

Згідно листа відповідача №21350/10/10-36-05-01 від 03.07.2020, адресованого позивачу, податковий орган повідомив, що ним самостійно встановлено технічну помилку пов`язану із застосуванням неправильного коефіцієнту при нарахуванні ТОВ «Візаві ЛТД» податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, допущену у акті перевірки №155/10-36-05-01/30970272 від 18.02.2020, а саме: при розрахунку вказаного податку за 2017 рік було взято до уваги лише розмір мінімальної заробітної плати, ставку податку та площу нежитлової нерухомості.

Однак, у 2017 році такий податок розраховувався також і з врахуванням спеціального коефіцієнту, встановленого пунктом 3 розділу ІІ Закону Україні «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» №1791-VIII від 20.12.2016, з огляду на що, податковим органом з метою виправлення допущеної помилки, прийнято рішення внести зміни у висновок самого акту перевірки, та винести додаткове податкове повідомлення-рішення про донарахування сум, яких не враховано при первинному розрахунку податку (арк. справи 114-118).

Вважаючи наказ на проведення перевірки, а також винесення за її результатами податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

У відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Визначаючись щодо позовної вимоги про визнання протиправним наказу №275 від 05.02.2020 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Візаві ЛТД» за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на нерухоме майно суд зазначає наступне.

Контролюючі органи у силу приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Підпунктом 16.1.5 пункту 16.1. статті 16 ПК України встановлено обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Право контролюючого органу отримувати безоплатно від платників податків у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів встановлене підпунктом 20.1.2. пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

- податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень свідчить про те, що контролюючий орган з підстав та у порядку, визначеними у податковому законодавстві, наділений правом надсилати платникам податків письмові запити про надання інформації (пояснень) та документальних підтверджень, а платник податків, отримавши такий запит, зобов`язаний надати запитувану податковим органом інформацію та документи у визначений законом строк у випадку, якщо отриманий запит відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо форми та змісту такого.

Як слідує із змісту оскаржуваного наказу, підставою для його видання слугувало ненадання позивачем пояснень та їх документальних підтверджень на запит контролюючого органу №24259/10/10-36-54-05 від 11.07.2019.

Матеріалами справи встановлено, що запит, направлений відповідачем на адресу позивача містив вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а також обставини, визначені пунктом 1 та 3 абзацу третього пункту 73.3 статті 73 ПК України, а саме: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків. Так зокрема, податковий орган вказав, що із аналізу даних Інформаційної системи «Податковий блок» та наданої Бобрицькою сільською радою інформації встановлено, що ТОВ «Візаві ЛТД», будучи власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв. м., - декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкового органу в період з 2010-2019 не подавало, сум вказаного податку до бюджету не сплачувало, що свідчить про недотримання норм пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Запит містив опис інформації, що запитується, відтак, на позивача покладався обов`язок щодо надання інформації, зазначеної в запиті податкового органу.

Однак, як слідує із відповіді ТОВ «Візаві ЛТД» від 31.07.2019 №31/07-19/01, позивачем не надано пояснень щодо запитуваної інформації та не надано доказів на її підтвердження, а лише підтверджено те, що він є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв.м., яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Бобриця, вулиця Шкільна, будинок №5а на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та зазначено, що рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які офіційно оприлюднені на сайті Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за адресою в мережі інтернет: https://bobrytsya-rada.gov.ua/, не відповідають вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містять усіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Таким чином, оскільки позивачем не надано пояснень та їх документального підтвердження щодо запитуваної інформації, суд дійшов висновку, що у ГУ ДПС у Київській області були правові підстави для призначення позапланової перевірки ТОВ «Візаві ЛТД».

Крім того, суд також враховує, що пунктом 78.5 статті78 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до пункту 81.2 статті 82 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Відтак, з наведеного слідує, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №804/1113/16, від 30.11.2018 у справі №808/1641/15 та від 20.12.2018 у справі №826/3014/16 та ін.

Як слідує з матеріалів справи, за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки посадовими особами відповідача складено акт №155/10-36-05-01/30970272 від 18.02.2020, який став підставою для винесення відповідачем також оскаржених у цій справі податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, з наведеного слідує, що допуск до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Візаві ЛТД» відбувся, а контролюючим органом реалізовано право на проведення такої перевірки.

Будь-яких інших доказів на підтвердження недопуску посадових осіб до проведення перевірки позивачем не надано.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуваний наказ від 05.02.2020 №275, діяв відповідно до норм чинного законодавства та за наявності визначених законодавством підстав, а відтак позовні вимоги про його скасування є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2020 №, № та від 03.07.2020 № суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з частиною першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.3 статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1, пунктом 10.3 статті 10 ПК України передбачено, що податок на майно належить до місцевих податків.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Як передбачено підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України, податок на майно складається зокрема з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентований статтею 266 розділу XII ПК України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2, 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

У пункті 266.4 статті 266 ПК України наведено пільги із сплати податку.

Згідно з підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України визначено, що податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Згідно з підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно з підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

У підпункті 12.3.7 пункту 12.3 статті 12 ПК України зазначено, що не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Згідно з пунктом 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: 12.4.1 встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З матеріалів справи слідує, що Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням №784-31-V від 04.02.2015 затвердила Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця (арк. справи 75-77). У розділі 5 Додатку 1 до вказаного рішення міститься зокрема встановлена органом місцевого самоврядування ставка податку в розрізі об`єктів житлової та нежитлової нерухомості за 1 кв. м.

Із змісту вказаного рішення слідує, а сторонами не спростовано, що воно набрало чинності з 01.01.2015 та було оприлюднено в засобах масової інформації та на сайті сільської ради.

Судом встановлено, що в подальшому Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області щорічно, з дотриманням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, приймала рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в частині ставок такого місцевого податку.

Так зокрема, рішенням Бобрицької сільської ради №90-10-VII від 30.06.2016 встановлено на 2017 рік ставки місцевого податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у адміністративних межах юрисдикції Бобрицької сільської ради (арк. справи 30).

Зазначене рішення оприлюднено 04.07.2016 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrvtsva-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-na-2017-rik-1 (арк. справи 16)

Рішенням Бобрицької сільської ради №229-20-VII від 22.06.2017 встановлено ставки місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, які підлягають оподаткуванню у плановому бюджетному періоді 2018 року (для фізичних осіб - звітний податковий період 2017 року, для юридичних осіб - звітний податковий період 2018 року) (арк. справи 31).

Зазначене рішення оприлюднено 12.07.2017 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrytsva-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-stavok-podat1 (арк. справи 17).

Рішенням Бобрицької сільської ради №350-29-VII від 14.06.2018 встановлено ставки місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, які підлягають оподаткуванню у плановому бюджетному періоді 2019 року (для фізичних осіб - звітний податковий період 2018 року, для юридичних осіб - звітний податковий період 2019 року) (арк. справи 38).

Зазначене рішення оприлюднено 05.07.2018 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrytsva-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya-stavok-podat-1166 (арк. справи 18).

Окрім цього, рішенням Бобрицької сільської ради №458-39-VII від 21.06.2019 встановлено ставки місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних та юридичних осіб (в тому числі нерезидентів), які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (в тому числі його часток), що підлягають застосуванню у плановому бюджетному періоді 2020 року (для фізичних осіб - звідний податковий період 2019 року, для юридичних осіб - звітний податковий період 2020 року). Зазначене рішення оприлюднено 26.06.2019 на офіційному веб-сайті Бобрицької сільської ради за посиланням https://bobrytsya-rada.gov.ua/pro-vstanovlennya- staivok-podat-11851 (арк. справи 19).

За наведених обставин суд дійшов висновку що рішення Бобрицької сільської ради №784-31-V від 04.02.2015 про затвердження Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця, а також рішення №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування з питань оподаткування, який регулює правовідносини щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із застосуванням ставок, які діяли, зокрема, в податкові періоди з 2017-2019 років.

Доказів оскарження та/або скасування вказаних рішень в податкових періодах 2017-2019 років сторонами не представлено, а судом не здобуто, з огляду на що такі підлягали до застосування в охоплених періодах їхнього регулювання.

Окрім цього, судом встановлено, а сторонами не спростовано, що на виконання обов`язку, передбаченого абзацом четвертим підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, Бобрицька сільська рада подала до відповідача інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи слідує, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1368 кв. м. (прохідна літ. «А» загальною площею 40,2 кв. м., гараж літ. «Б» загальною площею 47,8 кв. м., котельня літ. «В» загальною площею 49,0 кв. м., склад літ. «Г» загальною площею 556,4 кв. м., склад-виробничий цех літ. «Д» загальною площею 674,6 кв. м.), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на території Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, правонаступником якої є Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області.

Проведено перевіркою встановлено, а позивачем не спростовано, що вказаний комплекс нежитлової нерухомості є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак, у ТОВ «Візаві ЛТД» виник обов`язок із декларування та сплати вказаного податкового зобов`язання за податкові періоди, зокрема, 2017-2019 років.

Однак, судом встановлено, а сторонами не спростовано, що в порушення вимог підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України позивачем податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2017, 2018, 2019 років не подавались, а також, в порушення підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, статті 266 Податкового кодексу України, ТОВ «Візаві ЛТД» несплачено до бюджету територіальної громади Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 01.01.2017-31.12.2019, який донараховано податковим органо згідно податкових повідомлень-рішень № від 04.03.2020 та № від 03.07.2020.

Суд звертає увагу на те, що між сторонами відсутній спір щодо будь-яких числових розрахунків щодо застосованих контролюючим органом розрахункових величин при винесенні оскаржених податкових повідомлень-рішень

Втім, між сторонами наявний спір щодо існування в період 2017-2019 рішень органу місцевого самоврядування, яке б давало підстави для його застосування до правовідносин оподаткування належної позивачу нежитлової нерухомості.

Так зокрема, позивач не заперечує проти того, що на офіційному сайті Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було оприлюднено рішення ради №784-31-V від 04.02.2015 про затвердження Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у селі Бобриця, а також рішення №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця, як і не спростовується і те, що такі рішення є тими нормативно-правовими актами органу місцевого самоврядування з питань оподаткування, який регулює правовідносини щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які діяли, зокрема, в податкові періоди з 2017-2019 років.

Поряд з цим, позивач вказує на те, що такі рішення не відповідають вимогам Податкового кодексу України щодо рішення про встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не містять усіх обов`язкових елементів податку, визначених в пункті 7.1 статті 7 ПК України, а саме ставки.

Суд звертає увагу, що рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, якими надалі встановлювались ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території села Бобриця, у своєму тексті місять і перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, і відповідний розмір ставки щодо такого об`єкта, з огляду на що суд критично оцінює покликання сторони позивача на невідповідність таких рішень органу місцевого самоврядування вимогам статті 7 ПК України.

Суд повторно наголошує, що доказів оскарження та/або скасування вказаних рішень в податкових періодах 2017-2019 років сторонами не представлено, а судом не здобуто, з огляду на що такі підлягали до застосування в охоплених періодах їхнього регулювання.

При цьому, щодо покликань позивача на те, що до податкового органу радою скеровано не тільки самі рішення, але й додатки, саме в яких (на переконання позивача) і містяться такі ставки, то суд зазначає, що обов`язок надавати органам місцевого самоврядування такі відомості до податкового органу визначено абзацом четвертим підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, який передбачає, що органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Кабінетом Міністрів України постановою №483 від 24.05.2017 затверджено форми таких типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на що суд не вбачає порушень в тому, що окрім ставок, встановлених у самому тексті рішень Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №90-10-VII від 30.06.2016, №229-20-VII від 22.06.2017, №350-29-VII від 14.06.2018 та №458-39-VII від 21.06.2019, ними при поданні інформації в податковий орган (на виконання абзацу четвертого підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України) також надано і додатки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, адже сторонами не спростовано, а судом не здобуто відомостей щодо розбіжності таких ставок, чи їх недостовірності.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин даної справи суд вважає, що відповідачем доведено, а позивачем не спростовано правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень та про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то підстави для розподілу судових витрати згідно статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАВІ ЛТД" до Головного управління ДПС у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області про визнання протиправними та скасування наказу на проведення перевірки та податкових повідомлень-рішень, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЗАВІ ЛТД" (місцезнаходження: вул. Шкільна, 5, А, с. Бобриця, Бучанський р-н, Київська обл., 08142, );

відповідач: - Головне управління ДПС у Київській області (місцезнаходження: вул. Хороброго Святослава, 5А, м. Київ, 03151, );

третя особа: - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області (місцезнаходження: вул. Володимирська, 33, с. Білогородка, Бучанський р-н, Київська обл., 08140, ) .

Головуючий суддя Мірінович У.А.