Справа № 405/3567/25
Суддя: Іванова Л. А.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/3567/25
Провадження №2-а/405/60/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025 року Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Тарасенко Р.П.

за участю учасників справи:

представника позивача ЦПМУ ДМС Житняка Д.Ю.

відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,

та в його інтересах адвоката Мелєзгінова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому адміністративну справу № 405/3567/25 за позовом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (м. Кропивницький, вул. Замоцького Ігоря, 25-а) до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби звернувся до Подільського районного суду міста Кропивницького з позовною заявою, в якій просить затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі України.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби проведено перевірку легальності перебування на території України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якої встановлено, що за обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» Державної прикордонної служби України, відповідач прибув на територію України 22.10.2020 року.

За час свого перебування на території України відповідач клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував. Документів на право проживання в Україні та зареєстрованого місця проживання в Україні не має, отже, відповідач перебуває в Україні з порушенням встановленого строку перебування та своїми діями порушив вимоги статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Подальше перебування відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 на території України суперечить законодавству України.

Крім того, зазначив, що 24.09.2021 року працівниками Благовіщенського сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області відповідача виявлено в м. Благовіщенське, як такого, що ухиляється від виїзду з України.

Постановою Благовіщенського секторуУправління Державної міграційної служби України в Кіровоградській областісерії МКВ №000751 від 24.09.2021 року відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зазначений штраф відповідачем було сплачено 24.09.2021 року.

Окрім того, Благовіщенським сектором прийнято рішення від 24.09.2021 № 97 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, згідно з яким відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 23.10.2021 року, з яким (рішенням) відповідач ознайомлений під підпис того ж дня та яке відповідачем не оскаржувалось.

При цьому, за обліками системи «Аркан», відповідач територію України у визначений термін не залишив та продовжує незаконно перебувати на території України, що свідчить про його ухилення від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Зазначив, що ч.2 ст.263 КУпАП передбачено, що осіб, які незаконно перетнули або зробили спробу незаконно перетнути державний кордон України, порушили порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзду з них, порушили прикордонний режим, режим у пунктах пропуску через державний кордон України або режимні правила у контрольних пунктах в`їзду-виїзду, правила використання об`єктів тваринного світу в межах прикордонної смуги та контрольованого прикордонного району, у територіальному морі, внутрішніх водах та виключній (морській) економічній зоні України, вчинили злісну непокору законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця чи працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або не виконали рішення про заборону в`їзду в Україну, може бути затримано на строк до трьох годин для складення протоколу, а в необхідних випадках для встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення - до трьох діб.

Тим самим, на підставі протоколу про адміністративне затримання серії МКВ № 000032від 10.06.2025 року, Фортечним відділом у місті Кропивницькому ЦПМУ ДМС відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 було затримано для з`ясування обставин правопорушення та прийнято рішення № 000432 про примусове видворення відповідача з України, з яким (рішенням) відповідач ознайомлений під підпис.

Згідно з актом приймання-передачі іноземця або особи без громадянства від 10.06.2025 року відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 передано до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України», де він утримується на момент подання даного позову.

Строк затримання відповідача закінчується о 16:32 13.06.2025 року.

З огляду на викладене вище, а також приймаючи до уваги, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, є обґрунтовані підстави вважати його таким, що ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення та існує ризик його втечі, а тому є необхідним його затримання на строк шість місяців до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України з метою забезпечення його примусового видворення за межі України.

Ухвалою суду від 11 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за зазначеним позовом з викликом в судове засідання та обов`язковою явкою в судове засідання учасників справи.

Зазначеною ухвалою також задоволено клопотання представника позивача Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби про участь відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Забезпечено участь відповідача ОСОБА_1 , громадянина Азербайджанської Республіки у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Державній установі "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України" забезпечити проведення відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, з Подільським районним судом міста Кропивницького.

Представник позивача ЦПМУ ДМС Житняк Д.Ю. (діє на підставі довіреності від 07.01.2025 року № 1) в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,зазначив, що в жовтні, 2020 року він приїхав до України з Азербайджану, в Україні має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , за яким проживає разом з батьком, який має посвідку на постійне місце проживання в Україні, крім того, він (відповідач) працює, однак неофіційно, ремонтуючи автомобілі. Також зазначив, що раніше протягом 2011 -2012 років він також проживав в Україні, закінчив в Україні школу (10-ий та 11-ий класи), вивчив українську мову, яку розуміє і якою може спілкуватися. Крім того, зазначив, що після притягнення його у 2021 році до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 203 КУпАПвін одразу сплатив штраф та не розумів, які для нього можуть настати наслідки, законодавство України не порушував. Окремо зазначив, що наміру переховуватися або наміру втечі він не має та зобов`язується в добровільному порядку самостійно виїхати з території України.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мелєзгінов Ю.В. (діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВА № 1116075 від 11.06.2025 року) заперечив проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним, так як позивачем в позові не зазначено існування підстав, визначених ч.1 ст.289 КАС України, за наявності яких відповідача може бути затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, з метою його примусового видворення.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення проти позову відповідача та в його інтересах представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_1 , який є громадяниномАзербайджанської Республіки, документований паспортним документом НОМЕР_1 , виданим 27.09.2020 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсним до 26.09.2030 року, прибув 22.10.2020 року на територію України.

За час перебування на території України відповідач клопотання щодо набуття/прийняття громадянства України, оформлення дозволу на імміграцію в Україну, а так само документування посвідкою на постійне проживання в Україні не порушував, що не заперечувалося під час судового розгляду справи відповідачем.

Судом також встановлено, що Благовіщенським районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області 24.09.2021 року за ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, відносно відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКВ 000751 від 24.09.2021 року та постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКВ 000751 від 24.09.2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп., який був сплачений згідно з квитанцією № N1D3J5398M від 24.09.2021 року.

Крім того, встановлено, що 24.09.2021 року Благовіщенським районним сектором Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення №97 про примусове повернення громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України в термін до 23.10.2021 року.

З зазначеним рішенням ОСОБА_1 ознайомлений 24.09.2021 року під особистий підпис.

При цьому, як встановлено під час судового розгляду справи відповідач у визначений зазначеним рішенням строк територію України не залишив.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання № МКВ 000032 від 10.06.2025 року Фортечним відділом у місті Кропивницький Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, 10 червня 2025 року о 16 год. 32 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий для з`ясування обставин правопорушення.

Крім того, 10 червня 2025 року Фортечним відділом у місті Кропивницький Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби на підставі ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»прийнято рішення № 000432 про примусове видворення з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З зазначеним рішенням та порядком його оскарження під особистий підпис відповідач ознайомився 10 червня 2025 року.

Окрім того, згідно з Актом приймання-передачі іноземця або особи без громадянства від 10 червня 2025 року відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передано до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України», де він утримується на момент судового розгляду справи.

В свою чергу, за приписами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства.

Положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституціїта законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1, 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 1 Порядкуобчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 року №844, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 серпня 2015 р.за № 944/27389 , громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках (ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.3 ст.30 зазначеного Закону Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно з частиною 8 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

При цьому, обґрунтовуючи вимоги за цим позовом представник позивача посилається на те, що відповідач громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 оглине виконав рішення по примусове повернення до країни походження або третьої країни, а тому є обгрунтовані підстави вважати його таким, що він буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення та існує ризик його втечі.

Разом з тим, суд вважає, що позивач не обґрунтував належним чином звернення до суду саме із вимогою про застосування до відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 з таким заходом як затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні і не спростовано представником позивача, відповідач громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 з жовтня 2020 року по прибуттю до України з Азербайджанської Республіки постійно проживає разом з батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який має посвідку на постійне проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки-характеристики, виданою Благовіщенською міською радою Голованівського району Кіровоградської області 12.06.2025 року за № 1151, компрометуючими матеріалами по відношенню до ОСОБА_1 , 1999 року народження, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , міська рада не володіє.

Крім того, суд зауважує, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження негативної, протиправної поведінки відповідача за час його перебування в Україні, яка б свідчила про його намір ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення або існування ризику його втечі.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) регламентовано право на повагу до приватного і сімейного життя, що включає й право на громадянство та вибір місця проживання.

Стаття 13 Загальної декларації прав людини регламентує кожній людині право вільно пересуватись і обирати собі місце проживання в межах кожної держави.

Статтею 1 Конвенції визначено, що сторони зобов`язалися гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені Конвенцією. Конвенційні гарант її, в даному випадку, належать всім, а не тільки громадянам. Дії держави, пов`язані з контролем перебування іноземців на своїй території можуть призводити до порушення цих гарантій.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці щодо цієї категорії спорів неодноразово наголошував, що у випадку підтвердження того, що відносини, про порушення яких заявляє особа, охоплюються поняттям сімейного чи приватного життя, як у випадку відповідача у цій справі, то слід застосовувати так званий трискладовий тест, тобто - «чи відбувалося втручання згідно із законом? чи переслідувало таке втручання законну мету? чи було таке втручання необхідним у демократичному суспільстві?».

При цьому, необхідність втручання в демократичному суспільстві встановлюється шляхом врівноваження інтересів держави з правами особи. Держава не може обґрунтовувати втручання відносними термінами такими як «корисно», «розумно» чи «бажано», а повинна продемонструвати наявність нагальної суспільної необхідності. Необхідність в демократичному суспільстві також вимагає пропорційності законній меті, що переслідується. При здійсненні такого втручання в особи має бути можливість скористатися процедурними гарантіями для оскарження рішення, зокрема щодо того чи бралися під час прийняття рішення до уваги інтереси особи, захищені статтею 8 Конвенції.

Європейський суд з прав людини не заперечує того, що повернення чи видворення, як такі можуть відповідати законній меті регулювання міграції, однак підкреслює, що такі заходи повинні застосовуватися пропорційно до права особи на приватне та сімейне життя.

Судом відзначається, що відповідач громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав на території України в період 2011-2012 років, закінчивши 10-ий та 11-ий клас, крім того, після прибуття 22.10.2020 року в Україну з Азербайджанської Республіки, має в Україні постійне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , за яким пррживає разом з батьком, розуміє та володіє українською мовою, займається суспільно-корисною працею, ремонтуючи транспортні засоби, до кримінальної відповідальності не притягувався, що не спростовано представником позивача, та, поряд з цим, відсутні будь-які дані, які б свідчити про те, що його перебування може суперечити інтересам національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Вказане доводить свідомий вибір відповідача щодо визначення свого місця проживання, що кореспондується з положеннями ст.13 Декларації та ст.8 Конвенції.

З огляду на викладене, суд вважає, що ризик втечі відповідача, а так само його ухилення від виконання рішення про примусове видворення достатніми доказами не підтверджується, як і заявлена в позовній заяві виправданість застосування такого заходу забезпечення видворення, як затримання з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 у справі «Анатолій Руденко проти України», яке стало остаточним 17.07.2014 (№ 50264/08), указано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, і «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява № 36760/06).

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відповідно до ст.77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язався в добровільному порядку залишити територію України, та з огляду на встановлені судом під час судового розгляду обставини справи, приймаючи до уваги, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких можливе затримання особи з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, яких, поряд з цим, в ході судового розгляду справи не встановлено, суд дійшов висновку, що в даному випадку затримання відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 та його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців, не відповідатиме принципу пропорційності втручання в право на свободу та особисту недоторканість, що є одним з визначальних та фундаментальних конституційних прав людини, на підставі чого позов Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі України, - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а також приймаючи до уваги положення ч.19 ст.289 КАС України за якими за подання до адміністративного суду позовних заяв у справах, визначених ст.289 КАС України судовий збір не сплачується, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 289, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі України, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана в десятиденний строк з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.295 КАС України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд.

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Лілія Андріївна Іванова