Справа № 160/15377/25
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
27.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком за заявою від 02.08.2024 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії з дати призначення 02.08.2024 року із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 16.07.1992 року по 22.08.1992 року та з 01.06.1998 року по 19.09.1998 року;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непроведення з 01.03.2025 року індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати з 01.03.2025 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що їй протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 16.07.1992 року по 22.08.1992 року та з 01.06.1998 року по 19.09.1998 року та не проведено з 01.03.2025 року індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
05.06.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
13.06.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтуванням відзиву відповідач-2 зазначив, що позивачу проведено індексацію пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 1,023, який враховувався для призначення пенсії у 2024 році. У зв`язку з чим відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
23.06.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтуванням відзиву відповідач-1 зазначив, що підстав для зарахування до страхового стажу періодів з 16.07.1992 по 22.08.1992 та з 01.06.1998 по 19.09.1998 немає, оскільки вони не підтверджуються даними трудової книжки колгоспника від 20.01.1993 та довідки від 30.07.2024 року №К-481-24, а згідно з вимогами п.11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини. У зв`язку з чим відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
02.08.2024 р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02.08.2024 р. відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, а саме, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02.08.2024 р. відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , вказані у трудовій книжці колгоспника від 20.01.1993 р. та у довідці від 30.07.2024р. №К-481-24, з урахуванням висновків суду.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі №160/23531/24 набрало законної сили 19.03.2025 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначило ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02.08.2024 року відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 не було зараховано наступні періоди роботи: з 16.07.1992 року по 22.08.1992 року та з 01.06.1998 року по 19.09.1998 року.

Також з пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що їй з 01.03.2025 року здійснено індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, в даному випадку трудова книжка колгоспника.

Судом було досліджено трудову книжку колгоспника позивача та встановлено, що позивач в періоди роботи: з 16.07.1992 року по 22.08.1992 року та з 01.06.1998 року по 19.09.1998 року була працевлаштована в колгоспі «13 річчя жовтня».

Суд зазначає, що відповідачем-1 при призначенні пенсії позивачу не зараховано вказані періоди без зазначення будь-яких підстав, при цьому факт роботи позивача протягом означених періодів встановлено в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі №160/23531/24.

Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду відповідачем до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.

Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Окрім цього, Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а, зауважив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зарахування спірних періодів до страхового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням спірних періодів, суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять доказів заборгованості з виплати пенсії позивача із врахування спірного періоду до моменту здійснення перерахунку та будь-якого рішення або іншого волевиявлення суб`єкта владних повноважень, що свідчили б про намір обмеження пенсійних виплат позивачу у майбутньому, в тому числі, при проведенні зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.

Убезпечення в майбутньому обмеження виплати пенсії не узгоджуються із завданнями адміністративного судочинства.

У зв`язку з чим, дана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог в частині виплати індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №209 від 25.02.2025 року установлено, з 1 березня 2025 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.

Пунктом 2 Постанови №209 встановлено особливості та виключення проведення індексації у 2025 році певній категорії.

Зокрема, пп. 6 п. 2 Постанови №209 установлено, що з 1 березня 2025 р. з метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, пенсії, призначені відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2024 р. включно, які не підвищені згідно з пунктом 1 цієї постанови, перераховуються шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який використовувався для призначення/перерахунку їх пенсії, на коефіцієнт збільшення:

- для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2021 році, - 1,0575;

- для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2022 році, - 1,046;

- для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2023 році, - 1,0345;

- для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2024 році, - 1,023.

Як вбачається з розрахунків, наданих відповідачем, позивачу з 01.03.2025 року проведено індексацію пенсії на підставі пп. 6 п. 2 Постанови №209 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії позивачу на коефіцієнт збільшення 1,023, що призвело до збільшення розміру пенсії.

Оскільки, пенсію позивачці призначено у 2024 році, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для призначення пенсії у 2023 році, то відповідач-2 правомірно застосував понижучий коефіцієнт під час проведення індексації пенсії позивача, який передбачений пп.6 п. 2 Постанови №209.

При цьому, щодо цієї частини позовних вимог суд не враховує наведені вище правові позиції Верховного Суду по справам №200/5836/24, №160/28752/23, 400/4663/24, 200/400/24 та інші, оскільки Постановою №209 від 25.02.2025 встановлено інший порядок та особливості здійснення індексації пенсій у 2025 році, зокрема, визначення окремих коефіцієнтів в залежності від показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався під час призначення пенсії, що не було предметом дослідження по означених справах. Не згода з проведеною відповідачем індексацією пенсії у 2025 році грунтується виключно на необхідності застосування, на переконання позивачки, пункту 1 Постанови 209, який передбачає коефіцієнт збільшення - 1,115, а не передбачений пп. 6 п. 2 - понижуючий коефіцієнт 1,023для пенсій, які призначені із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 968,96 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в в Запорізькій області.

Керуючись ст.2, 77, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 16.07.1992 року по 22.08.1992 року та з 01.06.1998 року по 19.09.1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.07.1992 року по 22.08.1992 року та з 01.06.1998 року по 19.09.1998 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський