Справа № 380/724/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/724/24 пров. № А/857/28836/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року (головуючий суддя Клименко О.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком від 26 жовтня 2023 року № 63 (на заміну рішення від 04 липня 2023 року);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначену рішенням від 04 липня 2023 року № 63;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період із 04 липня 2023 року по день прийняття рішення судом із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком від 26 жовтня 2023 року № 63 (на заміну рішення від 04 липня 2023 року).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з 03 липня 2023 року (з дати призначення) та нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію з 03 липня 2023 року (з дати призначення).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що пенсійний вік визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачено, що особам, які працювали або проживали на території посиленого радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зниження пенсійного віку проводиться особам, які постійно проживали або постійно проживають, або постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01.01.1993 року прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки, та додатково 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №29-1 від 26.12.2018р.) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1), за документ, що засвідчує особливий статус особи, приймається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка та пакетом документів для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Страховий стаж особи становить 37 років 05 місяці 27 днів.

Станом на 01.01.1993 період проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю становить 3 роки 10 місяці 7 днів. До періодів проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано періоди проживання в селі Іванівка Білоцерківського району Київської області з 26.04.1986 по 18.11.1986 та з 17.01.1989 по 17.06.1989, оскільки заявник у даний період навчався в Державному професійно- технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище» міста Козятин.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважає, що Управління діє в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986 - 1993 роках (Категорія 4) серії НОМЕР_1 від 07 лютого 1995 року, видане Київською обласною радою.

Відповідно до довідки від 06 червня 2023 року № 02/17/18-79, виданої Іванівським старостинським округом № 2 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, згідно з обліковою інформацією:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , з 22 травня 1985 року по 04 листопада 1986 року.

2. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , з 14 вересня 1988 року по 02 липня 1991 року.

Село Іванівка Білоцерківського району Київської області відноситься до ІV зони посиленого радіоекологічного контролю.

Підставою видачі довідки зазначено: о/р № 451 погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки; запис № 212 з паспортної книги № 3; запис № 499 з паспортної книги № 3.

15 червня 2023 року позивач звернувся до відділу обслуговування № 3 (сервісний центр) (орган Пенсійного фонду України в Київській області) із заявою та необхідними документами, перелік яких наведено в розписці-повідомленні (прийнято 15 червня 2023 року та зареєстровано за № 3138), про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону № 796.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23 червня 2023 року № 63, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки період його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року становить 03 роки 04 місяці 16 днів (за необхідних 4 роки).

27 червня 2023 року позивач звернувся до відділу обслуговування № 3 (сервісний центр) (орган Пенсійного фонду України в Київській області) із заявою та необхідними документами, перелік яких наведено в розписці-повідомленні (прийнято 27 червня 2023 року та зареєстровано за № 3318), про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону № 796.

04 липня 2023 року органом Пенсійного фонду України (у протоколі про призначення пенсії не зазначено яким саме) прийнято рішення № 63 про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону № 796 (ІV кат. Потерпілі. Зона посиленого радіоекологічного контролю) з 03 липня 2023 року. Страховий стаж 37 років 05 місяців 27 днів; розмір пенсії з надбавками 8893,91 грн.

З метою отримання пенсійних виплат у безготівковому порядку позивач відкрив відповідний рахунок в АТ «Ощадбанк», що підтверджується карткою реквізитів для проведення операції поповнення карткового рахунку.

20 липня 2023 року о 00:00 год. на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 8320,11 грн з призначенням «Оплата пенсійних реєстрів ОСОБА_1 ».

20 липня 2023 року о 14:31 год. вищевказані грошові кошти були повернуті на рахунок органу Пенсійного фонду України відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Надалі, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії № 63 від 26 жовтня 2023 року (на заміну рішення від 04 липня 2023 року), яким вирішило відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Мотиви відмови, зазначені у рішенні, такі:

«… Вік заявника 54 роки 11 місяців 25 днів. …

… Страховий стаж особи становить 37 років 05 місяців 27 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років. Документами підтверджено факт роботи станом на 01 січня 1993 року 03 роки 10 місяців 7 днів. До періодів проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано періоди проживання в селі Іванівка Білоцерківського району Київської області з 26 квітня 1986 року по 18 листопада 1986 року та з 17 січня 1989 року по 17 червня 1989 року, оскільки заявник у цей час навчався в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» міста Козятин. Право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 відсутнє…».

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 55 Закону № 796 особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: на 2 роки та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З огляду на це суд вірно вважав, що умовою для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, є наявність факту постійного проживання та (або) праці особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

У даній спірній судом першої інстанції з`ясовано, що оскаржуваним рішенням відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку із не підтвердженням ним факту постійного проживання та (або) праці у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

За висновком відповідача, поданими документами підтверджено факт роботи позивача станом на 01 січня 1993 року 03 роки 10 місяців 7 днів. До періодів проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано періоди проживання позивача в селі Іванівка Білоцерківського району Київської області з 26 квітня 1986 року по 18 листопада 1986 року та з 17 січня 1989 року по 17 червня 1989 року, оскільки він у цей час навчався в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» міста Козятин.

Надаючи оцінку таким твердженням суд вірно врахував, що відповідно до частин третьої-четвертої статті 15 Закону № 796 підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

За змістом підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1 документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

На підтвердження факту постійного проживання на території посиленого радіоекологічного контролю позивач під час звернення за призначенням пенсії надав пенсійному органу довідку від 06 червня 2023 року № 02/17/18-79, видану Іванівським старостинським округом № 2 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про те, що згідно з обліковою інформацією: 1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , з 22 травня 1985 року по 04 листопада 1986 року. 2. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 , з 14 вересня 1988 року по 02 липня 1991 року. Село Іванівка Білоцерківського району Київської області відноситься до ІV зони посиленого радіоекологічного контролю. Підставою видачі довідки зазначено: о/р № 451 погосподарської книги № 5 за 1986-1990 роки; запис № 212 з паспортної книги № 3; запис № 499 з паспортної книги № 3.

При цьому суд слушно зауважив, що факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (№14-560цс18), від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 (№14-550цс18).

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 460/2589/20.

З огляду на вказане суд першої інстанції правильно вважав помилковими доводи відповідача-1 про неможливість зарахування до періодів проживання в зоні посиленого радіологічного контролю періодів проживання позивача в селі Іванівка Білоцерківського району Київської області з 26 квітня 1986 року по 18 листопада 1986 року та з 17 січня 1989 року по 17 червня 1989 року у зв`язку із його навчанням у цей час в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Козятинське міжрегіональне вище професійне училище залізничного транспорту» міста Козятин, оскільки факт проживання та реєстрації позивача на території зони посиленого радіологічного контролю (в селі Іванівка Білоцерківського району Київської області) в періоди з 22 травня 1985 року по 04 листопада 1986 року та з 14 вересня 1988 року по 02 липня 1991 року засвідчує виключно довідка від 06 червня 2023 року № 02/17/18-79, видана Іванівським старостинським округом № 2 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області.

Також суд вірно вказав, що позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986 - 1993 роках (Категорія 4) серії НОМЕР_1 від 07 лютого 1995 року, видане Київською обласною радою, яке він надав пенсійному органу під час звернення за призначенням пенсії.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 11 Закону № 796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

За приписами абзацу першого частини першої, частини третьої статті 65 Закону № 796 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року № 501 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі Порядок № 501), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 501 посвідчення видаються, зокрема громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Відтак правильним є твердження, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, зокрема на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», тобто видане позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986 - 1993 роках (Категорія 4) серії НОМЕР_1 від 07 лютого 1995 року, видане Київською обласною радою, засвідчує, що позивач станом на 01 січня 1993 року постійно проживав у цій зоні не менше 4 років.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов підставного висновку про помилковість доводів відповідача-1 стосовно не підтвердження позивачем факту постійного проживання та (або) праці у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року, а тому оскаржуване рішення відповідача-1, у якому зазначений висновок викладено та з урахуванням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, є протиправним.

Крім того суд першої інстанції слушно зауважив, що у даній спірній ситуації оскаржуване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідач-1 прийняв «на зміну рішення від 04 липня 2023 року» № 63, яким позивачу з 03 липня 2023 року було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону № 796 (ІV кат. Потерпілі. Зона посиленого радіоекологічного контролю), у розмірі 8893,91 грн (з надбавками).

Отже, відповідач-1 фактично переглянув попереднє рішення органу Пенсійного фонду України, яким на підставі поданих позивачем документів було підтверджено право позивача на отримання пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з урахуванням наявного у нього стажу, віку та інших необхідних умов.

При цьому, приймаючи спірне рішення, відповідач не окреслив, який саме чинний нормативно-правовий акт (закон, постанова, наказ тощо) надав йому право прийняти рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії у тій пенсійній справі, в якій раніше той самий суб`єкт владних повноважень, на підставі тих самих документів прийняв рішення про призначення позивачу пенсії.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя (пункт 184).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції.

Отже, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Також Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) виклав окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема розкрив елементи змісту принципу «належного урядування».

У цьому рішенні Європейський суд з прав людини вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Водночас на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (пункт 70).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).

З іншого боку потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia).

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком від 26 жовтня 2023 року № 63 (на заміну рішення від 04 липня 2023 року) та, як наслідок, задоволення позовної вимоги у цій частині.

Надаючи оцінку вимозі, яка стосується поновлення та виплати пенсії позивача із нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд правильно врахував, що частиною третьою статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Приписами частини першої статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058 врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, згідно з положеннями статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ще до дати прийняття оскаржуваного рішення від 26 жовтня 2023 року № 63, а саме 19 липня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області припинило виплату позивачу призначеної йому з 03 липня 2023 року пенсії, «оскільки період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю (3 роки 4 місяці 16 днів) менший ніж передбачено Законом № 796-ХІІ (не менше 4 років)». Наведена обставина підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11 жовтня 2023 року № 1000-0202-8/153893.

Однак відповідач-2 у спірних правовідносинах не застосував жодної з підстав для припинення виплати пенсії позивача, передбачених частиною першою статті 49 Закону № 1058.

Крім цього, стаття 49 Закону № 1058 імперативно визначає, що виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Рішення про припинення виплати позивачу з 19 липня 2023 року призначеної йому пенсії із зазначенням підстав у матеріалах справи відсутнє.

Тож, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, без прийняття відповідного рішення, відповідач-2 порушив право позивача на отримання належних йому сум пенсії. Водночас право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як уже зазначено вище Європейський суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» вказав, що питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, з урахуванням викладеного, а також того, що дії стосовно припинення виплати призначеної позивачу пенсії вчинило саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зобов`язати вказаний орган Пенсійного фонду України як порушника права позивача поновити виплату позивачу пенсії з 03 липня 2023 року (з дати призначення), а також нарахувати та виплатити позивачу пенсію з цієї ж дати.

Щодо нарахування компенсації втрати частини доходів то суд вірно врахував, що відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

За статтею 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Водночас статтею 4 Закону № 2050 передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З огляду на вказане правильним є твердження, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії при цьому законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 520/1001/19 та від 23 березня 2023 року у справі № 520/2020/19.

Оскільки станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду виплата належних позивачу сум пенсії відповідачем-2 ще не здійснена, то суд вірно вважав, що позовна вимога позивача про виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 червня 2024 року у справі 440/700/20, яку суд ураховує на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі №380/724/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула