Справа № 643/6499/25
Суддя: Олійник О. О.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/6499/25
Провадження № 2-а/643/114/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025

Салтівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Олійника О.О.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Полтавській області, інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Півня Сергія Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Салтівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову від 27.12.2024 року серії ЕНА № 3740058 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським 2 взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Півнем Сергієм Михайловичем за ч. 4 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

Позов обгрунтований таким.

27.12.2024 близько 14 год. 30 хв. позивач рухаючись по дорозі Київ -Харків - Довжанський, 306 км в установлених межах безпечної швидкості руху близько 60 км/год., дотримувався передбаченого п.12.4 ПДР та ст. 122 КУпАП, був зупинений, працівниками поліції.

Інспектор поліції Півень С.М. повідомив позивача про порушення правил дорожнього руху, а саме п.12.4 ПДР порушення швидкості режиму в населених пунктах, швидкість руху вимірювалась за допомогою TruCAM та склав постанову серії ЕНА № 3740058 про накладення адміністративного стягнення.

Під час складання інспектором протоколу позивач неодноразово наполягав на тому, що не порушував ПДР, та пропонував надати належні докази адміністративного правопорушення, але доказі надані не були. Складена постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Так, з відеозапису з приладу TruCam не вбачається, що автомобіль рухався зі швидкістю 106 км/год. в населеному пункті, оскільки не зафіксовано будь-яких дорожніх знаків та хто саме керував зазначеним автомобілем. Неможливо точно встановити, на якому відрізку автодороги зафіксовано перевищення швидкості, адже на ділянці дороги знаків, які б інформували про те, що позивач знаходився в населеному пункті не було і він вважав, що населений пункт вже закінчився та вже його проїхав, оскільки забудови населеного пункту скінчились та попереду був відсутній знак «закінчення населеного пункту», або він був відсутній взагалі, у зв`язку з чим, зазначений відеозапис не може бути належними доказами моєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, прилад TruCAM при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу утримувався інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим. Утримання такого приладу поліцейським в руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху мого автомобіля Volkswagen Tiguan, в 106 км/год.

Виходячи зі змісту постанови, швидкість руху транспортного засобу Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 становили 106 км. год., що може значно відрізнятись від справжньої швидкості, яка на момент фіксації могла бути меншою 70 км. год., що виключає правомірність оскаржуваної постанови.

Постанова не містить даних про широту та довготу місця вимірювання швидкості руху, що може вказувати на те, що на момент фіксування поліцейським швидкості руху автомобіля позивач вже перебував поза межами населеного пункту.

Зазначав, що постанова не містить інформації про розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму», а також будь якого із дорожніх знаків 5.49 і 5.50, в межах яких водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4- 12.7 ПДР.

Постанова від 27 грудня 2024 року серії ЕНА № 3740058 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не містить будь-яких додатків до неї, що взагалі виключає можливість стверджувати про вчинення адміністративного правопорушення позивачем так як до постанови не долучено жодного доказу вчинення такого правопорушення та не зазначено де вони зберігаються.

За наведених вище обставин, вважаю, що винесена постанова від 27.12.2024 серії ЕНА № 3740058 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, протиправна.

25 квітня 2025 року ухвалою суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Полтавській області, інспектора Управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Півня Сергія Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, залишено без руху, надано строк для усуненні недоліків адміністративного позову.

02 травня 2025 року позивач подав заяву про усунення недоліків адміністративного позову.

07.05.2025 року було відкрито провадження.

08.05.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обгрунтованим наступним.

Під час несення служби на а/д М03, Київ-Харків-Довжанський, 306 км, в межах м. Решетилівка, 27.12.2024 року, о 14 год. 30 хв., екіпажом патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 106 (сто шість) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 56 (п`ятдесят шість) км/год та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_2 , що не належить цьому транспортному засобу , чим порушив п. 2.9 (в) та п. 12.4 ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП, інспектором було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу. В подальшому, в ході перевірки транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN на якому було встановлено номерний знак НОМЕР_2 інспектором було виявлено порушення п. 2.9 (в) ПДР України, оскільки за даним транспортним засобом закріплено номерний знак НОМЕР_1 . За результатом розгляду справи винесено постанову за ч. 1 ст. 124-3 КУпАП та ч. 4 ст. 122 КУпАП, та відповідно до положень ст. 36 КУпАП накладено стягнення в розмірі 1700 грн., відповідно до санкції статті ч. 4 ст. 122 КУпАП. До постанови в якості доказу долучено фото та відео відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення, а також відеозапис із нагрудної відеокамери (бодікамери) патрульних.

Щодо застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008425), то на думку відповідача він був використаний поліцейським правомірно на підставі чинного законодавства. Цей прилад є повіреним та сертифікованим.

Крім того, чинне нормативно-правове регулювання дозволяє використовувати лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 з рук поліцейського.

Що стосується меж м. Решетилівка та позначення населеного пункту дорожніми знаками 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту».

У позовній заяві позивач зазначає, що начебто заміри швидкості руху транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача були здійснені поза межами населеного пункту м. Решетилівка. Однак дане припущенням позивача не знаходить свого підтвердження та в повному обсязі спростовується матеріалами відео та фотофіксації з приладу TRUCAM. На фото з приладу TRUCAM зазначені точні координати транспортного засобу в момент фіксації порушення (ШИРОТА 49°51.76" ДОВГОТА N 34°5'06.13"E), ввівши дані координати в пошуковому вікні Google-карти можливо чітке встановити точне місце знаходження таких координатів на карті (принт скрин з координатами з Google-карти додається). Додатково до відзива додається запит до служби автомобільних доріг, стосовно розміщення дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху" від 29.07.2024. Також додається відповідь на запити де вказано, що дані дорожні знаки наявні в м. Решетилівка.

26.05.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована наступним.

Також, позивач не погоджується із вимірюванням швидкості руху поліцейським за допомогою приладу TRUCAM, який він тримав у руках. Та не погоджується із тим, що він їхав у населеному пункті. Наводить відповідні мотиви своєї позиції та зазначає, що докази які надав відповідач не можуть бути взяті судом до уваги.

03.06.2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач спростовує доводи позивача викладені ним у відповіді на відзив.

Сторони до суду не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України Про дорожній рух.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 16 Закону України Про дорожній рух визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ПДР України.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Зі змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті м. Решетилівка, дорога М-03 Київ-Харків-Довжанський 306 км, а саме вказано, що позивач рухався в населеному пункті зі швидкістю 106 км/год., чим перевищив допустиму встановлену швидкість руху в населеному пункті на 56 км/год. Швидківсть руху вимірювалось ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС0008425.

Відповідно до матеріалів справи прилад ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС0008425 поліцейський тримав у руках під час вимірювання швидкості руху автомобіля під керуванням позивача.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ст. 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що вимірювач ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

З огляду на викладене, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі.

Отже, за технічними характеристиками, лазерний вимірювач швидкості ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, а тому його дані можливо розцінювати як доказ у справі.

Таким чином, доводи позивача про те, що вимірювання швидкості руху було здійснено приладом TruCam, який знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, судом не приймаються, оскільки, як зазначалось в наведених вище нормах, лазерний вимірювач ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано, що тримання поліцейським в руках ТЗ TRUCAM LTI20/20 ТС008425 призвело до неправильного встановлення швидкості руху транспортного засобу позивача.

Суд також не погоджується із доводами позивача про те, що він їхав за межами міста, позаяк це спростовується надами відповідачем доказами: фото та відео з приладу TRUCAM та відеофіксації з бодікамери поліцейьського № 468838, які були долучено до справи відповідачем разом з відзивом.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що у відповіді на запит відповідача, служба автомобільних доріг, стосовно розміщення дорожніх знаків 5.49 та 5.76, повідомила, що дані знаки розміщені в м. Решетилівка.

Суд також не бере до уваги твердження позивача про те, що була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення з огляду на таке.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 в справі №752/15787/16-а.

Крім того, суд вважає, що під час розгляду справу про адміністративне правопорушення позивачем не доведено порушення його прав, оскільки він скористався своїм правом подавати докази, заявляти клопотання та на правову допомогу під час свого звернення з цим позовом до суду з приводу оскарження на його погляд незаконної постанови поліцейського.

Позивач також не зазначив, які саме додатки не були долучені до постанови та як відсутність таких додатків на місці винесення постанови могли вплинути на правильність винесення постанови.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 тел. НОМЕР_3 адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Полтавській області (Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, буд. 2В).

Суддя - О.О. Олійник