Справа № 625/262/25
Суддя: Скляренко М. О.
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/625/7/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2025 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Скляренка М.О.,

за участю секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі у селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,

в с т а н о в и в:

03 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Коломацького районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд скасувати постанову №58/1250-п про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесену 25 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також стягнути із відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 послався на те, що постановою за №58/1250-п, винесеною 25 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень 00 копійок за те, що ним порушено правила військового облікув особливий період, бо, на думку начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , він без поважних на те причин не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за фактичним місцем свого проживання у визначений законом строк та не став на військовий облік.

Також, позивач зазначив, що із вказаною постановою він не згоден, вважає її незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

Так, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що: 1) 29 квітня 2022 року його взято на облік як внутрішньо переміщену особу та визначено його фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) 02 січня 2025 року його прийнято на роботу оператором газової котельні комунального закладу «Коломацький ліцей Коломацької селищної ради Харківської області»; 3) 09 січня 2025 року його під особистий підпис було ознайомлено з наказом комунального закладу «Коломацький ліцей Коломацької селищної ради Харківської області» за №3 «Про виконання військового обов`язку військовозобов`язаних» і повідомлено про виклик за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 4) за викликом за викликом він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де надавав всі документи для звірення його облікових даних і оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду для встановлення ступеня придатності до військової служби, а також взяття його на військовий облік; 5) посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 у січні 2025 року, володіючи інформацією про його фактичне проживання і реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , проводили дії із внесення записів у військовий квиток, вклеювання VIN коду, тощо, а також видавали направлення для проходження ним медичного огляду для встановлення ступеня придатності до військової служби, однак не здійснили будь-яких дій щодо постановки його на військовий облік.

Крім того, позивач зазначив, що з часу виявлення обставин щодо не постановки його в семиденний строк з дати взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи на момент винесення оскаржуваної постанови минуло більше трьох місяців, що виключало притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

17 липня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 32, 35). Водночас, позивачем до суду подано заяву за вх. № 1450/01-55/25 від 05 серпня 2025 року (а.с. 36), в якій він просив суд провести розгляд справи за його відсутності.

Частиною 3 статті 194 КАС України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с. 33), у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило.

За правилами, визначеними ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши і оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, а також проаналізувавши зміст позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно приписів, закріплених у п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За правилами, визначеним ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У ст. 19 Конституції України закріплено конституційну норму, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наявних у матеріалах справи доказів, досліджених у судовому засіданні, вбачається, що 17 червня 2025 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 складений протокол про адміністративне правопорушення №58/888 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП (а.с. 12).

У вказаному протоколі зафіксовано, що 17 червня 2025 року о 13 годині 17 хвилині встановлений факт порушення громадянином ОСОБА_1 правил військового обліку, позаяк згідно наявних у ІНФОРМАЦІЯ_2 документів ОСОБА_1 без поважних на те причин не з`явився і не став на військовий облік за фактичним місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) у визначений строк і своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 п.п. 1 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року за №1487 (зі змінами), ч.4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210 КУпАП.

25 червня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , розглянувши відповідні матеріали справи про адміністративне правопорушення, виніс постанову № 58/1250-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень 00 копійок (а.с. 13).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 17 червня 2025 року о 13 годині 17 хвилині начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 складений протокол про адміністративне правопорушення №58/888 за ч. 3 ст. 210 КУпАП стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому зафіксовані дані про порушення останнім законодавства про військовий обов`язок та військову службу.

Також в оскаржуваній постанові начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 зазначив, що згідно наявних у ІНФОРМАЦІЯ_2 документів встановлено, що ОСОБА_1 без поважних на те причин не з`явився і не став на військовий облік за фактичним місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) у визначений частиною 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи строк, і своєю бездіяльністю громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 пп. 1 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року за №1487 (зі змінами), ч.4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

Наказом КЗ «Коломацький ліцей Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області» №1-к від 02 січня 2025 року ОСОБА_4 з 03 січня 2025 року прийнято на роботу сторожем та оператором газової котельні на час опалювального сезону (а.с. 14).

Крім того, відповідним наказом КЗ «Коломацький ліцей Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області» №3 від 09 січня 2025 року «Про виконання військового обов`язку військовозобов`язаних» ОСОБА_4 сторожа та оператора газової котельні на час опалювального сезону ознайомлено під особистий підпис про вручення повістки про його виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою звірки облікових даних та оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду для встановлення ступеня придатності до військової служби, взяття на військовий облік (а.с. 16).

06 січня 2025 року КЗ «Коломацький ліцей Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області» за вихідним №01-24/2 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено повідомлення про зміну облікових даних ОСОБА_1 у зв`язку із прийняттям його на роботу (а.с. 15).

Згідно даних, зафіксованих у повістках за №196 та за №8, підписаних начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 до 11 години 00 хвилин 10 серпня 2024 року, та до 08 години 00 хвилин 22 січня 2025 року, відповідно (а.с. 17).

Як вбачається із військового квитка серії НОМЕР_1 , заповненого 15 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_1 , останній взятий на військовий облік військовозобов`язаних третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 17 червня 2025 року (а.с. 8-10).

Крім того, на 17 сторінці вказаного військового квитка начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 зроблений запис про те, що 16 січня 2025 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби (а.с. 9).

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

У ст. 9 КУпАП закріплене визначення, згідно якого адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ст. 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За правилами, визначеними ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Частиною 1 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Водночас, ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка була викладена в новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ (набрав чинності 18 травня 2024 року) у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Таким чином, з 18 травня 2024 року встановлений обов`язок для військовозобов`язаних, які залишили або покинули своє місце проживання в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Згідно імперативних приписів, закріплених в ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими статтею 251 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови 17 червня 2025 року о 13 годині 17 хвилині начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 складений протокол про адміністративне правопорушення №58/888 за ч. 3 ст. 210 КУпАП стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо порушення останнім законодавства про військовий обов`язок та військову службу, позаяк згідно наявних у ІНФОРМАЦІЯ_2 документів встановлено, що ОСОБА_1 без поважних на те причин не з`явився і не став на військовий облік за фактичним місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) у визначений частиною 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи строк, і своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 п.п. 1 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року за №1487 (зі змінами), ч.4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210 КУпАП

Водночас, в постанові не зазначено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і таких доказів не надано відповідачем під час розгляду справи про скасування оскаржуваної постанови, що, в свою чергу, свідчить про невиконання відповідачем закріпленого у ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.

Крім того, суд зазначає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що ним порушено правила військового облікув особливий період, позаяк ОСОБА_1 без поважних на те причин не з`явився та не став на військовий облік в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, чим, на думку уповноваженої особи, яка винесла оскаржувану постанову, порушив вимоги абз. 2 пп. 1 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року за №1487 (зі змінами), ч.4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX , який набрав чинності 18 травня 2024 року, частину 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в такій редакції: «У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України)».

Таким чином, обов`язок в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи виник після внесення змін у частину 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобтоз 18 травня 2024 року.

Водночас у судовому засіданні з`ясовано, що позивача взято на облік як внутрішньо перемішену особу 29 квітня 2022 року, що підтверджується відповідною довідкою за № 6336- від 29 квітня 2022 року (а.с. 7).

Отже, станом на 29 квітня 2022 року Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містив вимоги щодо обов`язку в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

Також, під час розгляду справи повністю підтверджено наявними в матеріалах справи доказами і жодним чином не спростоване відповідачем твердження ОСОБА_1 про те, що під час його прибуття по виклику за повісткою у січні 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач надав всі документи для звірення його облікових даних та оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду для встановлення ступеня придатності до військової служби, а також взяття його на військовий облік. Водночас, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 не здійснили дій щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік.

За таких обставин, відповідач, ухвалюючи оскаржувану постанову, всупереч імперативних вимог, закріплених у ст.ст. 7, 9, 247, 251, 252 КУпАП, не дослідив обставини справи, не встановив наявність складу адміністративного правопорушення, не зібрав доказів на підтвердження власної позиції щодо допущення позивачем інкримінованого йому правопорушення, зокрема, які були наявні у розпорядженні самого відповідача.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст.210 КУпАП, суд дійшов висновку про недоведеність існування в діях позивача порушень правил військового облікута складу вищевказаного адміністративного правопорушення, з огляду на що існують правові підстави для скасування постанови №58/1250-п, винесеної 25 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 .

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, позаяк також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7). З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на скасування оскаржуваної постанови та відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210 КУпАП, справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Також, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд згідно п. 5 ч.1 ст. 244 КАС України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Згідно приписів, закріплених у ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, а також взявши до уваги правову позицію, викладену 18 березня 2020 року у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №543/775/17, у зв`язку із задоволенням позову за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачеві підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 210, 247, 251, 258, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 9, 72-77, 239, 241-246, 256, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП за №58/1250-п, винесену 25 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень 00 копійок скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому законом порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ), адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 05 серпня 2025 року.

Суддя М.О. Скляренко