Справа № 200/5675/25
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 серпня 2025 року Справа №200/5675/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Аляб`єв І.Г., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

29.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невірного обчислення грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період проходження служби з 14.10.2022 по 01.11.2024, а саме розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливе проходження служби, премії, допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань та інших виплат, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня відповідного календарного року, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 рік в сумі 2481,00 грн, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 рік в сумі 2684,00 грн, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 рік в сумі 3028,00 грн, на відповідні тарифні коефіцієнти та невиплати їх в повному обсязі;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період проходження служби з 14.10.2022 по 01.11.2024, посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливе проходження служби, премії, допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань та інших виплат, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01 січня відповідного календарного року, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 рік в сумі 2481,00 грн, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 рік в сумі 2684,00 грн, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 рік в сумі 3028,00 грн та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок на відповідні тарифні коефіцієнти та виплатити їх в повному обсязі з урахуванням раніше сплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування в повному обсязі та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) поточної індексації грошового забезпечення за період з 14.10.2022 по 31.12.2022 із застосуванням базового місяця березень 2018 року, без урахування перерахованого посадового окладу та складових грошового забезпечення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплатити поточну індексацію грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 14.10.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 01.11.2024 із застосуванням базового місяця березень 2018 року, з урахуванням перерахованого посадового окладу та складових грошового забезпечення;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) індексації різниці грошового забезпечення за період з 14.10.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 01.11.2024 відповідно до приписів абз. 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) індексації різниці грошового забезпечення за період з 14.10.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2024 по 01.11.2024 відповідно до приписів абз. 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, за період з 14.10.2022 по день фактичної виплати, відповідно до закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІII (зі змінами та доповненнями).

Згідно ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч.1 та 2 ст.233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII у редакції, яка діяла до 19.07.2022 передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати було визначено вказаними вище періодами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 за № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України. Так, п.18 ч.1 розділу І Закону № 2352-IX назву та ч.1 і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116)».

Отже, Законом №2352-IX внесено зміни до ст.233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати.

Таким чином, після 19.07.2022 строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 і від 06.03.2024 у справі № 600/5050/23-а.

За правилами ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (в т.ч. вирішення судом питання щодо дотримання строків звернення до суду та відкриття провадження у справі).

З адміністративного позову вбачається, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 14.10.2022 по 01.11.2024 грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.

З доданих до позову доказів вбачається, що позивач проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 в період з 14.10.2022 по 01.11.2024.

В квітні 2025 року адвокат Токарева Г.О. звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 -штурмових військ ЗСУ з заявою в інтересах ОСОБА_1 з проханням надати довідки про грошове забезпечення позивача.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2025 представнику позивача надано довідки про грошове забезпечення позивача.

Суд зауважує, що отримання позивачем відповіді від Військової частини НОМЕР_1 на своє звернення у 2025 році не може бути визнано поважною причиною для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом, оскільки позивачем не наведено поважних причин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав на своєчасне звернення до відповідача в 2024 році з вимогою про перерахунок грошового забезпечення.

З відповідним позовом позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 29.07.2025. Тобто, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду із даним позовом.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини Стаббігс та інші проти Великобританії визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, заява № 28090/95, п.45). Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Суд не приймає до уваги, доводи позивача що на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція ч.2 ст.233 КЗпП України, яка передбачала право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тому строк звернення позивача до суду підлягає поновленню, з огляду на наступне.

Період з 01.01.2024 по 01.11.2024 регулюється вже чинною редакцією ст.233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.03.2025 в справі № 460/21394/23.

Суд звертає увагу, що поважними визнаються обставини, які об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Таким чином, позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

Частиною 3 ст. 169 КАС України передбачено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, про що зазначено в п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 251, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із обґрунтуванням поважності підстав його пропуску і доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

У разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатись неподаною, та її буде повернуто позивачу.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя І.Г. Аляб`єв