Справа № 620/7242/25
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/7242/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пункту, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), у якому просить:

визнати протиправними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо зарахування ОСОБА_1 на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій) в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб: заявник - ОСОБА_1 1979 р.н., дружина - ОСОБА_2 1979 р.н., донька - ОСОБА_3 2007 р.н., син - ОСОБА_4 2013 р.н., син - ОСОБА_5 2018 р.н;

визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 травня 2024 року в частині перебування ОСОБА_1 в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій), в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб: заявник - ОСОБА_1 1979 р.н., дружина - ОСОБА_2 1979 р.н., донька - ОСОБА_3 2007 р.н., син - ОСОБА_4 2013 р.н., син - ОСОБА_5 2018 р.н;

визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 року «Про ведення квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 » в частині перебування ОСОБА_1 в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій), в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб;

зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 (військової частини НОМЕР_1 ) зарахувати ОСОБА_1 в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 29 червня 2010 року, на першочергове отримання житлового приміщення, як учасник бойових дій з 25 листопада 2015 року, в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 29 червня 2010 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зарахування його на квартирний облік з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій) є протиправним, оскільки позивач по причині, не пов`язаній з його діями/бездіяльністю, втратив попередній період перебування на квартирному обліку за порушення, що мали місце з боку уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо заявленого позову та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що абзацом п`ятим пункту 9 розділу VI Інструкції № 380 (у редакція від 18.05.2021 року, яка діяла на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців, які проходили службу у військових частинах, пункти постійної дислокації яких розташовані на територіях районів проведення антитерористичної операції, а також у військових частинах, які були сформовані під час особливого періоду без визначення пункту постійної дислокації), які перебували на обліку за попереднім місцем проходження військової служби в іншому гарнізоні (в іншій місцевості), але протягом шести місяців після прибуття до нового місця проходження військової служби не зареєстрували місце проживання і не подали рапорт про зарахування на облік, попередній час перебування на обліку не зберігається. Відповідач зазначає, що оскільки позивач прибув до нового місця служби у військову частину НОМЕР_1 30 липня 2022 року, але рапорт про зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов подав 21.05.2024 року, тобто пізніше ніж через 6 місяців як того вимагає Інструкція № 380, вказане слугує підставою для неврахування попереднього часу перебування на обліку.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення по справі, у яких заперечував щодо доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до копії витягу із наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »(по особовому складу) № 80-PC від 22 липня 2022 року позивача призначено на посаду головного сержанта роти бойового управління військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 193 від 30 липня 2022 року позивач, як такий, що прибув для подальшого проходження служби з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_1 і вважається таким, що з 30 липня 2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 та 107-РАСт №8 від 25 серпня 2022 року, за рапортом для зняття з квартирної черги позивача у зв`язку з переведенням до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), як такого, що перебуває на квартирному обліку у загальній черзі з 29 червня 2010 року, на першочергове отримання житлового приміщення, як учасник бойових дій з 25 листопада 2015 року, наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 83 від 27 серпня 2022 року було прийнято рішення зняти позивача з квартирної черги. Станом на 27 серпня 2022 року протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_2 № 8 від 25 серпня 2022 року було затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 83 від 27 серпня 2022 року, в порядку наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 380 від 31 липня 2018 року Позивача знято з квартирної черги.

Матеріалами справи встановлено, що після призначення позивача на посаду до військової частини НОМЕР_1 , останній подав уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 власну житлову справу з усіма необхідними документами передбаченими наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 380 від 31 липня 2018 року для подальшого його зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 травня 2024 року, у пункті 6 зараховано на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення та надання приміщення для постійного проживання штаб-сержанта ОСОБА_1 . Перебуває в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій), в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб: заявник - ОСОБА_6 1979 р.н., дружина - ОСОБА_7 1979 р.н., донька - ОСОБА_8 2007 р.н., син - ОСОБА_9 2013 р.н. син - ОСОБА_10 2018 р.н.).

Пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 № 99 затверджено рішення житлової комісії відносно позивача.

Позивач, ознайомившись зі змістом Рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 травня 2024 року, звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з приводу протиправності рішення відносно нього, а саме: не зарахування попереднього періоду перебування на квартирному обліку.

На підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи молодшого сержанта ОСОБА_11 №7405/45 від 09 грудня 2024 року призначено службове розслідування щодо можливих порушень вимог нормативних актів при зарахуванні на облік військовослужбовця, який потребує поліпшення житлових умов ОСОБА_1 .

Відповідно до копії акту службового розслідування за фактом можливого порушення порядку взяття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на квартирний облік від 08.01.2025 встановлена вина старшого лейтенанта ОСОБА_12 та наступні обставини: «вина старшого лейтенанта ОСОБА_12 проявляється у формі недбалості, адже вона не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії чи бездіяльності), а саме неповідомлення штаб-сержанта ОСОБА_13 у встановлений строк про результати розгляду поданих ним документів для зарахування його на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, направлення житлової справи штаб-сержанта ОСОБА_13 на розгляд до об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_1 без супровідного листа та всіх необхідних документів, хоча повинна була і могла їх передбачити. Недбале ставлення старшого лейтенанта ОСОБА_12 до своїх службових обов`язків призвело до того, що штаб-сержанта ОСОБА_13 не був зараховано на квартирний облік протягом шести місяців після прибуття до нового місця проходження військової служби, в результаті чого попередній час його перебування на обліку не зберігся. Вищевказані дії/бездіяльність та недотримання страшим лейтенантом ОСОБА_14 вимог наказу Міністерства оборони України» від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення Військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», постанови КМУ від 3 серпня 2006 р. № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» призвело до порушення наступних нормативно-правових актів: абзацу 2 та абзацу 5 статті 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», якими встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України. статті 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», яка передбачає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. абзацу 2 статті 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», яка передбачає, що кожен військовослужбовець зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України № 2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»№ (далі - Закон № 2011-XII).

Статтею 1 Закону № 2011-XII закріплено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Стаття 2 Закону № 2011-XII закріплює, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Пунктом 1 статті 12 Закону № 2011-XII визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 пункту 1 статті 12 Закону № 2011-XII).

Абзацом 1 пункту 9 статті 12 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно пункту 7 статті 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання кредитів на індивідуальне житлове будівництво або придбання приватного жилого будинку (квартири) на строк до 20 років з погашенням загальної суми та відсоткових ставок за кредитами за рахунок коштів, призначених у державному бюджеті на утримання Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Зазначений кредит надається військовослужбовцю тільки один раз протягом усього часу проходження ним військової служби.

Порядок та умови надання військовослужбовцям кредитів на індивідуальне житлове будівництво або придбання приватного жилого будинку (квартири) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Питання розподілу та надання житлових приміщень регулюється нормами Житлового кодексу України (далі також ЖК України).

Стаття 31 ЖК України визначає, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 ЖК України визначено підстави визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов, а також зазначено, що такі громадяни беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (частина 1 статті 37 ЖК України).

Відповідно до статті 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншого громадського об`єднання і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.

Як передбачено частиною 1 статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Приписами статей 48, 49 ЖК України визначено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.

Згідно пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23.12.1992 року № 220 та в подальшому викладеного в новій редакції на підставі наказу Міністра оборони України від 03.12.1995 року № 20 (далі - Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України), військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік. В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадку відмови в прийнятті на облік підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства. Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Відповідно до пунктів 12, 13, 34 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, який підписується членами сім`ї, що проживають разом з військовослужбовцем, мають самостійне право на отримання житла та бажають разом з ним стати на облік; довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад). Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.

Військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.

Отже, всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби.

Положенням, чітко визначено, що датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесено рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік, а всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, мають вирішуватися за місцем проходження ними служби. На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформляється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи. Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.

Аналогічні положення містяться й у Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470.

Наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень.

На підставі даного наказу № 577 наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 втратив чинність.

Надалі, наказ Міністра оборони України № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Наказ Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями».

Відповідно статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - Порядок № 1081) затвердив порядок, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно пункту 4 Порядку № 1081 центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

Порядком № 1081 визначено алгоритм обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пункт 23 Порядку №1081 визначає, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).

Пунктом 24 Порядку №1081 встановлено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

На засіданні житлової комісії має право бути присутнім

військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання

зарахування на облік.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Пунктом 32 Порядку № 1081 передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлового приміщення).

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі також Інструкція №380).

Інструкція № 380 визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Інструкції № 380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Пунктом 6 розділу І Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей до одержання ними жилого приміщення для постійного проживання мають право зареєструватися у військовій частині за її місцезнаходженням.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 380 визначено що, для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.

Основною формою роботи житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є засідання (збори). Засідання (збори) є правочинними, якщо на них присутні більше ніж 2/3 членів комісії. Рішення приймається відкритим голосуванням за умови 50 % загальної кількості членів житлової комісії плюс 1 голос (пункт 4 розділу ІІ Інструкції № 380).

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу ІІ Інструкції № 380 житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення, серед іншого, щодо зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Згідно положень пункту 16 розділу VI Інструкції № 380 житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) щороку проводять інвентаризацію облікових справ військовослужбовців та членів їх сімей, що перебувають на обліку, під час якої перевіряються житлові умови (за необхідності), а також оновлюються документи, що містяться в облікових справах.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці мають право на забезпечення їх та членів їх сімей жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. Для реалізації такими особами зазначеного права необхідним є їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Крім того, абзацами 3-5 пункту 2.14 Інструкції № 737 визначено, що перший примірник облікової справи (додаток 7) разом з першим примірником Картки обліку (додаток 8) направляються командиром військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі звільнення військовослужбовця з військової служби та розформування військової частини до військового комісаріату. Другий примірник облікової справи (додаток 7) та другий примірник Картки обліку видаються військовослужбовцю під час отримання ним довідки (додаток 3) про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем проходження служби та зняття з обліку, виданої командиром військової частини та відповідного квартирно-експлуатаційного відділу (далі КЕВ) чи квартирно-експлуатаційної частини (далі КЕЧ) району, яка скріплюється печаткою КЕВ (КЕЧ) району, та довідки (додаток 4) про здачу жилого приміщення.

У разі переведення військовослужбовця, який перебуває на обліку, до нового місця проходження військової служби або звільнення його з військової служби командир військової частини зобов`язаний надати до КЕВ (КЕЧ) району витяг з наказу про переміщення або звільнення військовослужбовця протягом 10 днів з дня видачі цього наказу.

Таким чином, саме на командування військової частини покладено обов`язок забезпечення належного оформлення подальшого квартирного обліку військовослужбовця, який переміщується до нового місця служби з метою унеможливлення порушення житлових прав військовослужбовця.

Також, як роз`яснив Верховний Суд в правових висновках, викладених в постановах від 03.05.2018 у справі №359/6809/17 (провадження №61-10533св18); від 20.03.2019 у справі №760/750/16-ц (провадження №61-10380св18); від 10.10.2019 у справі №359/1347/17 (провадження №61-26027св18), розглядаючи аналогічні цивільні справи, судам належить з`ясовувати такі обставини: чи скасовувалось рішення житлової комісії про зарахування військовослужбовця на квартирний облік; чи був зарахований військовослужбовець на квартирний облік внаслідок подання ним недостовірних відомостей або внаслідок неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття військовослужбовця на квартирний облік.

Отже, вищенаведені висновки Верховного Суду свідчать про те, що за позивачем зберігається попередній час перебування на обліку.

Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі з 1998 року, що підтверджується копією з послужного списку штаб-сержанта ОСОБА_1 , наявного у матеріалах справи.

У списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення постійним житлом позивач разом зі своєю сім`єю перебувають: шляхом забезпечення постійним житлом з 29.06.2010 та у першочерговій (УБД) черзі на отримання житлових приміщень з 25.11.2015.

При цьому, позивач, згідно інформації, що міститься у паспорті громадянина України, витязі з реєстру територіальної громади від 08.02.2024 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 з 07.07.2015. Тобто, починаючи з липня 2015 року по дату прийняття спірного рішення відповідача зареєстроване місце проживання (перебування позивача) залишалось незмінним.

Оскільки, місце реєстрацію позивача після переміщення з однієї військової частини до іншої відбулось у межах м. Чернігів, а зареєстроване місце проживання після переміщення залишилось незмінним та залишилось в межах одного населеного пункту, тому стверджувати про одночасність двох негативних складових, що зазначено у абзаці 5 пункту 9 VI Інструкції № 380, для не зарахування попереднього часу перебування останнього на обліку немає.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом раніше, після призначення позивача на посаду до військової частини НОМЕР_1 , останній подав уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 власну житлову справу з усіма необхідними документами передбаченими наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 380 від 31 липня 2018 року для подальшого його зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.

Однак, у зв`язку виною старшого лейтенанта ОСОБА_12 (уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 ) та наступні обставини: «вина старшого лейтенанта ОСОБА_12 проявляється у формі недбалості, адже вона не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії чи бездіяльності), а саме неповідомлення штаб-сержанта ОСОБА_13 у встановлений строк про результати розгляду поданих ним документів для зарахування його на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, направлення житлової справи штаб-сержанта ОСОБА_13 на розгляд до об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та НОМЕР_1 без супровідного листа та всіх необхідних документів, хоча повинна була і могла їх передбачити. Недбале ставлення старшого лейтенанта ОСОБА_12 до своїх службових обов`язків призвело до того, що штаб-сержанта ОСОБА_13 не був зараховано на квартирний облік протягом шести місяців після прибуття до нового місця проходження військової служби, в результаті чого попередній час його перебування на обліку не зберігся. Вищевказані дії/бездіяльність та недотримання страшим лейтенантом ОСОБА_14 вимог наказу Міністерства оборони України» від 31.07.2018 № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення Військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», постанови КМУ від 3 серпня 2006 р. № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» призвело до порушення наступних нормативно-правових актів: абзацу 2 та абзацу 5 статті 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», якими встановлено, що військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України. статті 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», яка передбачає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. абзацу 2 статті 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», яка передбачає, що кожен військовослужбовець зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності дій щодо про незарахування позивача на квартирний облік за новим місцем служби, зі збереженням первинної дати постановки на облік та фактично виключивши попередній період перебування у черзі, що на переконання суду є грубим порушенням прав позивача гарантованих Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, встановивши порушення прав позивача, суд має обрати такий захисту, який з урахуванням конкретних обставин справи буде ефективним з точки зору частини 1 статті 2 КАС України та статті 13 Конвенції та виключатиме можливі подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пункту, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо зарахування ОСОБА_1 на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій) в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб: заявник - ОСОБА_1 1979 р.н., дружина - ОСОБА_2 1979 р.н., донька - ОСОБА_3 2007 р.н., син - ОСОБА_4 2013 р.н., син - ОСОБА_5 2018 р.н.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 2 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 травня 2024 року у частині перебування ОСОБА_1 в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій), в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб: заявник - ОСОБА_1 1979 р.н., дружина - ОСОБА_2 1979 р.н., донька - ОСОБА_3 2007 р.н., син - ОСОБА_4 2013 р.н., син - ОСОБА_5 2018 р.н.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 року «Про ведення квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 » у частині перебування ОСОБА_1 в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 21.05.2024, в черзі військовослужбовців, які перебувають в першочерговій черзі з 21.05.2024 (у зв`язку з набуттям статусу учасника бойових дій), в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання приміщення для постійного проживання з 21.05.2024 зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб.

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 (військову частину НОМЕР_1 ) зарахувати ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання службового приміщення з 29 червня 2010 року, на першочергове отримання житлового приміщення, як учасник бойових дій з 25 листопада 2015 року, в черзі військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов зі складом сім`ї - 5 (п`ять) осіб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2025 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА