Справа № 280/3108/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Справа № 280/3108/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» № 260 від 07 серпня 2018 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017 року та наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» № 260 від 07 серпня 2018 року.

Крім того, просить стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Плужником М.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 21.04.2025 серія АР №1201603.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 31.12.2024 по 21.03.2025. 31.12.2024 позивач написав рапорт на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 про нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова №704). Втім, станом на день звільнення та на день подання даного позову позивачу не здійснено виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік протиправною, позивач вимушений звернутися до суду для відновлення його законних прав. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

13.05.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є окремим структурним підрозділом відповідача та не має права юридичної особи, відповідно фінансового органу та розрахункових рахунків. Так, грошова допомога для оздоровлення надається у разі настання однієї з двох подій: відбуття в чергову відпустку або згідно рапорту без відбуття у відпустку. При чому, оскільки ця виплата є обов`язковою, за рапортом військовослужбовця грошова допомога для оздоровлення може виплачуватись лише до відбуття останнього у щорічну відпустку, оскільки подія відбуття у відпустку вже є підставою для виплати допомоги. Позивач прибув до відповідача в останній день року 31 грудня 2024 року. Свою першу частину щорічної відпустки він отримав за колишнім місцем служби (в/ч НОМЕР_3 ). Другу частину відпустки він у 2024 році не отримав. Рапорт на отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік не подавав. Отже, підстав її сплатити у відповідача не має. Щодо витрат на правничу допомогу, відповідач вважає, що співмірність витрат на правничу допомогу не доведена належними доказами, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та задоволенні позовних вимог у частині стягнення таких витрат з відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову.

27.06.2025 позивач подав клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 07.07.2025 витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_4 , належним чином виготовлену та засвідчену копію відповіді/рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31.12.2024 про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік. Встановлено строк для подання до суду витребуваних доказів протягом 3 днів від дня одержання копії даної ухвали суду про витребування доказів.

Ухвалою суду від 10.07.2025 повторно витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_5 , належним чином виготовлену та засвідчену копію відповіді/рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 31.12.2024 про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік.

23.07.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_4 надав докази на виконання вимог ухвали.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке перебуває на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_6 у період з 31 грудня 2024 року по 21 березня 2025 року.

Так, відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 21.03.2025 №81 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 18.03.2025 №144 відповідно пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), вважати таким, що справи та посаду здав.

Судом встановлено, що 31.12.2024 позивачем було подано до ІНФОРМАЦІЯ_5 рапорт про призначення і виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, втім, станом на день звільнення позивачу не здійснено виплату вищезазначеної грошової допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_7 розглянув рапорт позивача та листом від 05.01.2025 вих. № Ю/85/1 повідомив, що враховуючи факт прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 о 15:00 годині 31.12.2024 без фінансового атестату та витягу з наказу командира військової частин НОМЕР_3 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу та направлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого проходження служби, з`ясування достовірної інформації щодо суми виплати грошової допомоги на оздоровлення, для внесення цієї суми до відповідного наказу, не представляється можливим. Також, повідомлено, що станом на 15:00 годину 31.12.2024 всі банківські установи та рахунки закриті, тому нарахування в 2024 році неможливе в технічному сенсі, а нарахування вже 01.01.2025 буде оброблятись, як нарахування за 2025 рік, тому рапорт позивача щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік залишено без реалізації.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом №2011-XII визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі по тексту - Порядок №260), грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово - службовців строкової служби), включає, крім іншого, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Пунктами 1, 2, 6 розділу XXIII Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Отже, з наведених норм законодавства слідує, що військовослужбовець має право на отримання грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, яка у випадку невиплати її протягом року (незалежно від вибуття у щорічну основну відпустку), виплачується на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Така допомога надається незалежно від подання чи неподання рапорту військовослужбовцем.

Матеріалами справи підтверджено що, позивач у 2024 році використав щорічну основну відпустку тривалістю 15 діб за попереднім місцем служби (наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.12.2024 №378).

При цьому, рапорт про виплату відповідної грошової допомоги позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 у день зарахування до особового складу військової частини.

Матеріалами справи підтвердження до ІНФОРМАЦІЯ_7 залишив рапорт позивача від 31.12.2024 без реалізації.

Отже, за встановленими обставинами справи, відповідач не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідні документи для виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, доказів іншого суду не надано, а тому у відповідача були відсутні правові та фактичні підстави для здійснення відповідних виплат позивачу.

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

При цьому, в межах даної справи позивач не оскаржує рішення, дії, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо результатів розгляду поданого позивачем рапорту на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, а оцінка останніх перебуває поза межами предмету доказування у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що адміністративний суд повноважений на вирішення наявного публічного спору в межах доводів учасників справи, які викладаються у заявах по суті справи, зокрема, у позовній заяві.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Враховуючи, що в межах підстав позову судом не встановлено протиправних дій відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволені позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 04.08.2025

Суддя М.О. Семененко