Справа № 160/28061/23
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) через свого представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) від 11.08.2023 р. №6507 про результати службового розслідування;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу щомісячної премії та додаткової винагороди відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за серпень, вересень 2023 року та подальші місяці;
- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу щомісячну премію та додаткову винагороду відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за серпень, вересень 2023 р. та подальші місяці.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що з 22.04.2020 р. добровільно проходить службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 . З вересня 2023 року при отриманні грошового забезпечення позивач виявив невиплату премії та грошової винагороди в повному обсязі. При цьому, позивач вказує на необізнаність про правові приводи та підстави такої невиплати. Позивач вказує, що неодноразово намагався з`ясувати відповідну інформацію в уповноважених представників відповідача (в т.ч. командування та фінансового відділу), але однозначної відповіді не отримував, внаслідок чого був змушений укласти договір з Адвокатським об`єднанням та витребувати відповідні інформацію та документи шляхом допомоги адвокатів.
Водночас, на початку жовтня 2023 року позивач вказує, що від колег стало відомо про наявність службового розслідування та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2023 р. №6507 про результати службового розслідування, яким визначено про нібито знищення пристроїв підйому мішеней: ППМ-20 в кількості 3 шт та ППМ-120 в кількості 4 шт. Також наявний висновок про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 179457,60грн. і накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догана. Одночасно вказаним наказом, начальнику стройової частини відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку про виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра Оборони України № 260 від 07 червня 2018 року встановлено капітана ОСОБА_1 в загальний проект наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про преміювання військовослужбовців» до пункту, який передбачає виплату премії в розмірі нуль відсотків за серпень 2023 року.
Вважаючи вищезазначений наказ відповідача та бездіяльність останнього щодо ненарахування і невиплати позивачу щомісячної премії та додаткової винагороди, протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків, після усунення яких, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, відповідачу запропоновано у разі невизнання адміністративного позову надати відзив.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що позивач з 22.04.2020 р. до дати розгляду спору є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , службу проходить добровільно за контрактом, на посаді заступника командира ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння з озброєння ремонтно-відновлювального батальйону.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2023 року №88 капітан ОСОБА_1 , начальник полігону, вважається таким, що 23.03.2023 року здав справи та посаду. З цього часу практично весь час позивач перебував в зоні бойових дій (в Донецькій області, спочатку місто Часів Яр, на дачу подачі позову Дружківка) та виконував обов`язки військової служби повна організація ремонту військової та бойової техніки та обладнання.
Позивач не отримав премію та грошову винагороду в повному обсязі за серпень 2023.
Викладене підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 6507 від 11.08.2023, довідкою про доходи ОСОБА_1 №1396 від 20.10.2023, довідкою про грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 30.09.2023 ОСОБА_1 №1416 від 26.10.2023.
Зі змісту наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 6507 від 11.08.2023 встановлено що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 березня 2023 року № 1849 «Про призначення службового розслідування», наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 квітня 2023 року №2329 «Про продовження терміну службового розслідування» заступником командира групи матеріального забезпечення з озброєння підполковником ОСОБА_2 було проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов знищення пристроїв підйому мішеней (ППМ-20 та ППМ-120), під час проведення навчань на полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 06 жовтня 2022 року по 01 грудня 2022 року.
В ході проведення службового розслідування встановлено наступне: пристрої підйому мішеней ПММ-20 та ППМ-120 були пошкоджені під час проведення навчальних стрільб на полігоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в період з 6 жовтня по 1 грудня 2022 року. Начальник полігону не доповів про це рапортом своєму прямому начальнику та не заборонив експлуатацію навчального об`єкта до його повного відновлення. Обладнання комплексу підйомників було прийнято начальником полігону по накладній, поставлено на баланс, але не було закріплено актами прийому-передачі за начальниками об`єктів полігону.
Вчинення викладеного вище правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування.
Виходячи з матеріалів службовою розслідування, стало відомо, що даний випадок виник внаслідок безвідповідального та безконтрольного відношення капітана ОСОБА_1 , до виконання своїх функціональних обов`язків.
З метою недопущення подібних випадків в подальшому, наказано:
1. Службове розслідування вважати завершеним.
2. Притягнути до повної матеріальної відповідальності начальника полігону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 за шкоду завдану державі в розмірі 179457,60 гривень у відповідності до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
3. За порушення вимог статей 11, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 13, 14, 15, Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 року, пункту 5.11. Положення зі служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25 грудня 2008 року № 600, та у відповідності до статей 45, 48 Дисциплінарного статуту Збройних Силу України на начальника полігона військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді догана.
4. Начальнику стройової частини відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку про виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деякими іншими особами», затвердженого Наказом Міністра Оборони України № 260 від 07 червня 2018 року внести капітана ОСОБА_1 в загальний проект наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про преміювання військовослужбовців» до пункту, який передбачає виплату премії в розмірі нуль відсотків за серпень 2023 року, за притягнення до повної матеріальної відповідальності.
5. Начальнику відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 :
занести до Книги обліку втрат відділу бойової підготовки військове майно, зазначене в довідках - розрахунок на загальну суму втраченого майна бойової підготовки, шо становить 179457,60 гривень (сто сімдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень шістдесят копійок).
надати до фінансово-економічної служби копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування», Довідку-розрахунок про вартість шкоди, завданої державі внаслідок втрати військового манна бонової підготовки та Відомість визначення залишкової вартості військового майна бонової підготовки для зняття з бухгалтерського обліку та занесення до книги обліку нестач майна бойової підготовки.
6. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби занести до Книги обліку нестач по службі забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зняти з бухгалтерського обліку та віднести на позабалансовий рахунок:
Військове майно бойової підготовки на загальну суму 179457,60 гривень (сто сімдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень шістдесят копійок) згідно наданих начальником відділу бойової підготовки документів, а саме:
копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування»;
довідки-розрахунку про вартість шкоди, завданої державі в наслідок втрати військового майна відділення бойової підготовки частини;
відомість визначення залишкової вартості військового майна відділення бойової підготовки частини.
7. Заступнику командира з морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити повідомлення про наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 413 Кримінального кодексу України в діях капітана ОСОБА_1 , начальника полігону військової частини НОМЕР_1 до військової служби правопорядку та військової спеціалізованої прокуратури в військовій та оборонній сфері згідно територіальної юрисдикції для прийняття законного рішення. Контроль за виконанням наказу покласти на начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .
8. Заступнику командира групи матеріального забезпечення з озброєння підполковнику ОСОБА_3 наказ довести до посадових осіб частини, що їх стосується.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон).
Повна та підвищена матеріальна відповідальність визначені у ст.6 цього Закону.
Так, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Позивач стверджує, а відповідачем не доведено протилежне, що будь-якої з вказаних підстав не існувало на час проведення службового розслідування і прийняття оспорюваного наказу та не існує на час розгляду спору в суді, на них відсутнє посилання в оспорюваному наказі. Водночас, згідно п.7 наказу №6507 від 11.08.2023 заступнику командира з морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 наказано направити повідомлення про наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 413 Кримінального кодексу України в діях капітана ОСОБА_1 , начальника полігону військової частини НОМЕР_1 до військової служби правопорядку та військової спеціалізованої прокуратури в військовій та оборонній сфері згідно територіальної юрисдикції для прийняття законного рішення.
Проте, як зазначає позивач, а відповідачем не доведено протилежне, відповідних проваджень не ініційовано, не розпочато та не завершено.
На сайті «Судова влада» та у Єдиному державному реєстрі судових рішень судом не встановлено наявності відповідних кримінальних проваджень щодо позивача станом на час розгляду справи.
При цьому, суд приймає до уваги посилання позивача на ст.62 Конституції України, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У своєму позові ОСОБА_1 звертає увагу, що на момент проведення службового розслідування, ухвалення оспорюваного наказу про притягнення його до матеріальної відповідальності, а також станом на час звернення до суду, не існує жодного судового рішення щодо визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема за ст.413 КК України.
Відтак, позивач стверджує про безпідставність притягнення його до повної матеріальної відповідальності згідно з п.4 ч.1 ст.6 Закону.
Підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності визначені ст.3 Закону.
Відповідно до ст.3 Закону підставою притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.8 Закону у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з ч.5 ст.8 Закону порядок проведення службового розслідування визначається відповідними міністерствами.
Відтак, питання службового розслідування в Збройних Силах України регулюється Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (далі Порядок №608).
Відповідно до п.1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Позивач звертає увагу, що службовим розслідуванням не встановлено, чи-то знищено, чи-то пошкоджено відповідні пристрої. Адже, за текстом оспорюваного наказу йде мова одночасно і про пошкодження, і про знищення пристроїв. Так, у другому абзаці наказу №6507 від 11.08.2023 йдеться про пошкодження пристроїв підйому мішеней ППМ-20 та ППМ-120, а у пунктах 5 та 6 цього ж наказу йдеться про втрачене майно.
В дійсності, як наполягає позивач та відповідачем не спростовано і не доведено зворотне, пристрої підйому мішеней ППМ-20 та ППМ-120 були пошкодженні в результаті їх законного правомірного використання задля навчання мобілізованих військовослужбовців.
Позивач стверджує, що службовим розслідуванням встановлено, що пристрої підйому мішеней ППМ-20 та ППМ-120 були пошкоджені під час проведення навчальних стрільб на полігоні «Криворізький», в період з 6 жовтня по 1 грудня 2022 року.
Згідно з положеннями п.3.2.6. Методичного посібника «Тактична підготовка механізованого батальйону» розробленого в Центрі оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України спільно з головним управлінням доктрин та підготовки Генерального штабу Збройних Сил України, навчальна матеріально-технічна база повинна забезпечити навчання особового складу діям в обстановці, максимально наближеної до бойової, отримання за короткий термін практичних навичок роботи на бойовій техніці й озброєнні, а також вироблення високих морально-бойових якостей. Для створення мішеневої й імітаційної обстановки на тактичному полі встановлюється комплект мішеневого обладнання, або ротний тактичний комплект (далі РТК), що дозволяє створювати різну радіокеровану мішеневу й імітаційну обстановку. Мішенева обстановка створюється за осередковим принципом. Мішені повинні бути двовимірними. Етапи бойових стрільб плануються і проводяться, на відкритих ділянках місцевості (з виходом або при підході до околиці лісу).[6]
Серія уніфікованих портативних установок призначена для створення динамічної мішеневої обстановки з централізованим керуванням при проведенні тактичних навчань бойових воєнізованих підрозділів, що відбуваються із стрільбою з штатної стрілецької зброї (в тому числі з прицілами нічного бачення), артилерійського, бронетанкового та іншого великокаліберного озброєння прямого наведення.[7]
Таким чином, позивач вважає очевидним, що пристрій підйому мішеней призначений саме для створення мішеневої обстановки та проведення стрільб з навчальною метою для забезпечення вдалої участі військовослужбовців у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Також позивач стверджує, що пристрої для підйому мішеней були пошкоджені військовослужбовцями (90% мобілізованими), які проходили бойову підготовку перед відправкою до зони бойових дій, під час проведення навчальних стрільб, а отже, шкода заподіяна безпосередньо під час правомірного використання підйомників для мішеней ППМ-20 та ППМ-120 за їх цільовим призначенням. При цьому, період з 06.10.2022 до 01.12.2022 р. на полігоні «Криворізький» проводилась велика кількість навчань, що є загальновизнаним.
При проведенні службового розслідування відносно позивача визначено, що неправомірними діями останнього є неповідомлення про заподіяння шкоди пристроям підйому мішеней ППМ-20 та ППМ-120 під час навчальних стрільб рапортом своєму прямому начальнику та ОСОБА_1 не заборонив експлуатацію навчального об`єкта до його повного відновлення».
Проте, як стверджує позивач та суд погоджується з таким твердженням, такі дії не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із заподіянням шкоди пристроям підйому мішеней, оскільки мішеневим установкам вже була завдана шкода внаслідок проведення навчальних стрільб, а не внаслідок відсутності заборони щодо їх експлуатації.
Разом з тим, з посиланням на п.2 розділу ІV, п.1 розділу VІ, положення розділу VІІІ Порядку №608, позивач стверджує про неповне проведення службового розслідування, оскільки не всі свідки були опитані, що на його думку унеможливлює повноту та всебічність розслідування. Отже, позивач наполягає, що його форма вини не визначена, оскільки розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи заподіяння шкоди пристроям підйому мішеней ППМ-20 та ППМ-120 відбулось внаслідок поведінки саме позивача, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця.
Проте, суд позбавлений можливості надати оцінку викладеним обставинам, оскільки відповідач не надав ані акту службового розслідування відносно позивача, ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших наявних у нього доказів.
Суд приймає посилання позивача на ч.ч.1, 2 ст.7 Закону, відповідно до яких розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Позивач наполягає на безаргументованості визначення розміру шкоди еквівалентному 179457,60грн. з огляду на його недоведеність відповідними документами та звертає увагу на достеменну обізнаність, що відповідні пристрої навіть належним чином не оформлено на облік військовій частині, не введено в експлуатацію, а також вони не були передані в установленому порядку, ані на баланс ВЧ, ані в управління начальника полігону, про що позивач неодноразово доповідав.
Також позивач звертає увагу, що згідно з п.2 розділу IV Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту» від 29.03.2021 р. № 81 військове майно списується за інспекторським посвідченням у випадках, коли воно втрачене чи знищене або його нестача утворилася внаслідок випробувань, стрільб або навчань і немає підстав для віднесення суми завданих збитків на рахунок винних осіб.
Відповідно до п.4 цього ж розділу військове майно, втрачене або знищене внаслідок проведення випробувань, стрільб або навчань, списується за інспекторським посвідченням за наявності підтвердних документів щодо допуску та участі військового майна у випробуваннях, стрільбах або навчаннях, а також встановленого факту відсутності правових підстав для притягнення осіб до матеріальної відповідальності. Факт відсутності підстав для притягнення до матеріальної відповідальності встановлюється судом або службовим розслідуванням. А отже, пошкоджені пристрої підйому мішеней ППМ-20 та ППМ-120 мали бути списані внаслідок їх логічного правомірного використання для навчання мобілізованих осіб.
Відповідно до абзацу 10 п.5 розділу XVI Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 р. № 260 щомісячні премії не виплачуються військовослужбовцям у випадках порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.
Таким чином, позивач наполягає, що невиплата щомісячної премії за серпень та наступні місяці є неправомірною, оскільки матеріальні збитки заподіяні не внаслідок поведінки ОСОБА_1 , а наказ про притягнення до повної матеріальної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню.
Окрім того, позивач звертає увагу, що протягом останніх місяців постійно виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у складі діючих угруповань військ конкретної військової частини в т.ч. із питань всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій. Адже, він особисто постійно здійснює керівництво ремонтом військової та бойової техніки в зоні бойових дій (міста Часів Яр та Дружківка) Донецької області, що відноситься до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 р. № 309.
Таким чином, позивач наполягає на протиправності зупинення йому виплати і додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за період з серпня 2023 року.
Проте, суд позбавлений можливості надати оцінку перебуванню позивача у зоні бойових дій з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідних доказів (довідок із зазначенням періодів та місць, журналів бойових розпоряджень, наказів тощо).
При розгляді спору, суд виходить з такого.
За змістом пункту 7 розділу I Порядку № 608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Абзацом другим пункту 3 розділу III Порядку № 608 визначено, що днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Пунктом 9 розділу III Порядку № 608 встановлено, що посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Згідно п.13 розділу III Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку № 608).
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили (пункт 5 розділу V Порядку № 608).
Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 визначено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку № 608 встановлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Абзац перший пункту 2 розділу VI Порядку № 608 передбачає, що дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Відповідно до ст.87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
З огляду на викладені у рішенні вище обставини та дослідивши зміст спірного наказу №6507 від 11.08.2023, суд установив, що всупереч ст.87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дисциплінарне стягнення накладено на позивача у строк більше місяця від дня закінчення службового розслідування.
Так, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.03.2023 року № 1849 «Про призначення службового розслідування» розпочато службове розслідування відносно позивача (п.3 розділу III Порядку № 608), згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.04.2023 року №2329 «Про продовження терміну службового розслідування» строк проведення службового розслідування відносно позивача продовжено (п.13 розділу III Порядку № 608).
З огляду на приписи п.13 розділу III Порядку № 608, останній день службового розслідування не може бути пізніше 08.05.2023.
Відповідно до ст.87 Статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене протягом місяця від дня закінчення службового розслідування.
Тобто, застосування стягнення до позивача можливе не пізніше 08.06.2023.
Як зазначено у рішенні вище, відповідно до пункту 3 розділу III Порядку № 608 днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Проте, поза межами визначеного строку відповідачем прийнято оспорюваний наказ №6507 від 11.08.2023.
Крім того, відповідачем також з порушенням встановленого ст.87 Статуту строку у шість місяців з дня виявлення правопорушення накладено дисциплінарне стягнення на позивача, оскільки не доведено протилежне. А саме: відповідачем не доведено дотримання вимог ч.2 ст.8 Закону та п.9 розділу III Порядку № 608. Проведення навчальних стрільб на полігоні «Криворізький» відбулось в період з 6 жовтня по 1 грудня 2022 року, а наказ «Про призначення службового розслідування» № 1849 від 09.03.2023 року.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч.2 ст.245 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Оцінивши докази, наявні у справі, суд приходить до висновку про протиправність наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2023 р. №6507 «Про результати службового розслідування».
Оскільки підставою позбавлення позивача преміювання та грошової винагороди з серпня 2023 року став саме оспорюваний наказ №6507 від 11.08.2023 р., позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору та відсутність доказів фактично понесених витрат на правову допомогу, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2023 р. №6507 «Про результати службового розслідування».
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії та додаткової винагороди відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, починаючи з серпня 2023 року, не виплаченої на підставі наказу №6507 від 11.08.2023 р.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) щомісячну премію та додаткову винагороду відповідно до приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, починаючи з серпня 2023 року, не виплаченої на підставі наказу №6507 від 11.08.2023 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова