Справа № 640/10369/22
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/10369/22

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хрістіан Дерр» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 11 липня 2022 року надійшов адміністративний позов Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хрістіан Дерр» (далі - відповідач, ТОВ «Хрістіан Дерр») з вимогою:

- стягнути з відповідача на користь позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 72562,50 грн та пені у розмірі 4411,80 грн, що разом складає суму у розмірі 76974,30 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 21 січня 2022 року ТОВ «Хрістіан Дерр» надало до позивача «Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю» за 2021 рік за формою 10-ПОІ (річна). Згідно із звітом відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2021 році становила 12 осіб, з них середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, осіб - 0. Кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях створених відповідно до вимог статті 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (із змінами і доповненнями, далі - Закон № 875-ХІІ) - 1 особа.

Відповідно до 4 % нормативу, на підприємстві повинно бути працевлаштовано 1 особу з інвалідністю, але відповідачем фактично не працевлаштовано жодної особи з інвалідністю.

Позивач зазначає, що за непрацевлаштування 1 особи з інвалідністю, відповідач до 15 квітня 2022 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 72562,50 грн. Дана сума заборгованості по адміністративно-господарських санкціях нарахована відповідно до даних звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік (форми 10-ПОІ від 21.01.2022 вх. № 9/194).

Позивач вказує, що на дату подання позовної заяви адміністративно-господарські санкції відповідачем не сплачені.

У відповідності до частини другої статті 20 Закону № 875-ХІІ за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій позивачем також нараховано відповідачу пеню за період з 16 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року у розмірі 4411,80 грн. Загальна сума до сплати складає 76974,30 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Від ТОВ «Хрістіан Дерр» до Окружного адміністративного суду міста Києва 08 вересня 2022 року надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що частково сплатив адміністративно-господарські санкції у розмірі 9481,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 05 липня 2022 року № 73 на суму 2481,00 грн, від 06 вересня 2022 року № 300 на суму 7000,00 грн.

Представник відповідача зазначає, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введенням військового стану відповідач майже припинив свою діяльність, практично не отримує прибутку.

На думку представника, відповідач вжив всіх можливих заходів щодо вчасної сплати адміністративно-господарських санкцій, але через війну в Україні не має об`єктивної можливості здійснювати це вчасно.

Торгово-промисловою палатою України 28 лютого 2022 року засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію РФ проти України, що підтверджується листом № 024/02.0-7.1.

Оскільки Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не передбачає звільнення суб`єкта господарювання від сплати пені під час воєнного стану, відповідач вважає, що наявна необхідність у застосуванні аналогії закону, а саме положення підпункту 129.9.7. пункту 129.9. Податкового кодексу України щодо ненарахування пені за порушення строку сплати адміністративно-господарських санкцій під час дії воєнного стану.

З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позову Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 76974,30 грн.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року прийнято адміністративну справу до провадження та вирішено розгляд справи продовжити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано від сторін та Київського міського центру зайнятості докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від ТОВ «Хрістіан Дерр» до Луганського окружного адміністративного суду 17 березня 2025 року надійшов відзив, в якому відповідачем зазначено обставини, аналогічні обставинам, зазначеним у відзиві, поданому до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Також зазначено, що відповідачем у повному обсязі сплачено адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 76974,30 грн, що підтверджується випискою з електронного кабінету платника податків відповідача та квитанціями про сплату. Згідно з витягом з електронного кабінету, адміністративногосподарські санкції та пеня за 2021 рік сплачені в повному обсязі. Додатково повідомлено, що борг за 2022 рік у сумі 12894,92 грн, який відображений в актуальному витязі, був сплачений відповідачем у повному обсязі в період з 27 червня 2023 року по 29 червня 2023 року, відповідні квитанції додаються. Таким чином, відповідач сумлінно виконав свої фінансові зобов`язання перед державою, незважаючи на складну економічну ситуацію, спричинену війною.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року зобов`язано Київське міське відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надати до суду довідку про залишок несплачених ТОВ «Хрістіан Дерр» адміністративно-господарських санкцій та пені за 2021 рік, які є предметом розгляду по цій справі.

Від Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на виконання ухвали суду від 21 липня 2025 року надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначив, що відповідачем виконані вимоги зазначених норм законодавства, в частині добровільної оплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 72562,50 грн. Враховуючи, що сума адміністративно-господарських санкцій була сплачена з простроченням, відповідачу нараховано пеню за порушення термінів сплати. Станом на сьогоднішній день відповідачем не сплачено пеню у розмірі 4411,80 грн.

Дослідивши матеріали справи в змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ТОВ «Хрістіан Дерр» (місцезнаходження: 02094, місто Київ, вулиця Червоногвардійська, будинок 10, приміщення 182, ) надано до Відділення Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік за формою 10-ПОІ (річна) від 21 січня 2022 року № 9/194, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 12 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) 0; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статі 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб) - 1; фонд оплати праці штатних працівників (тис. грн) - 1741,00; середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн) - 14512; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн) 72562,50.

За несвоєчасну сплату ТОВ «Хрістіан Дерр» адміністративно-господарських санкцій за 2021 рік у сумі 72562,50 грн Відділенням Фонду нараховано ТОВ «Хрістіан Дерр» пеню за період з 16 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року в сумі 4411,80 грн, про що зазначено у розрахунку суми позову, пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів.

На підтвердження обставин, вказаних у відзиві, відповідачем в матеріали справи надано платіжні інструкції: від 06 вересня 2022 року № 300 про сплату адміністративно-господарських санкцій за 2021 рік у сумі 7000,00 грн; від 26 січня 2023 року № 421 про сплату адміністративно-господарських санкцій за 2021 рік у сумі 5000,00 грн; від 26 квітня 2023 року № 2636 про сплату адміністративно-господарських санкцій за 2021 рік у сумі 9000,00 грн; від 27 червня 2023 року № 2771 про сплату адміністративно-господарських санкцій за 2021 рік у сумі 51562,50 грн. Загальна сума, сплачена відповідачем за цими платіжними інструкціями, складає 72562,50 грн.

Згідно з інформацією з Єдиного інформаційного автоматизованого банку даних щодо реєстрації роботодавців та даних про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, наданою в матеріали справи Відділенням Фонду, за ТОВ «Хрістіан Дерр» обліковується несплачена пеня в розмірі 4411,80 грн, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів 0,00 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальних сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права і свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 17 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною третьою статті 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відповідно до частин першої-третьої статті 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно із частинами першою, другою та четвертою статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі, у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

На реалізацію цієї норми наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - Порядок № 316 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (втратив чинність 07 липня 2022 року).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 316 Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

У пункті 5 розділу І Порядку № 316 вказано, що Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Згідно із пунктом 6 розділу І Порядку № 316 роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.

Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067-VI та Порядком № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції.

Водночас, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю.

Законом № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом № 875-ХІІ нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається згідно із Порядком № 316.

При цьому відповідно до Порядку № 316 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Водночас періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 11 вересня 2020 року у справі № 440/2010/19, від 03 серпня 2023 року у справі № 120/4975/22, від 06 березня 2024 року у справі № 120/7955/21-а.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України слідує, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Зазначений висновок узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 26 червня 2018 року у справі № 806/1368/17, від 13 травня 2021 року у справі № 260/554/19, від 13 березня 2023 року у справі № 460/5056/21.

Відповідач не заперечує тих обставин, що ним допущено невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році, тобто порушення, за яке статтею 20 Закону № 875-ХІІ установлена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій, у свою чергу порушення термінів сплати яких тягне за собою нарахування пені.

Так, відповідачем, як підприємством із кількістю робочих місць 12 осіб, у поданому до Відділення Фонду звіті про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік самостійно зазначено про відсутність працевлаштування однієї особи з інвалідністю та розраховано штраф у розмірі 72562,50 грн.

Самостійно визначену до сплати суму адміністративно-господарських санкцій у визначений частиною четвертою статті 20 Закону № 875-ХІІ строк (до 15 квітня 2022 року) відповідачем не сплачено, що, у свою чергу, призвело до нарахування позивачем відповідачу пені за період з 16 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, в сумі 4411,80 грн.

Так, з наданих в матеріали справи доказів установлено, що сума адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році повністю сплачена відповідачем вже після подання позовної заяви до суду, що не заперечується позивачем.

Тому суд вважає, що позивач відповідно до положень статті 20 Закону № 875-ХІІ правомірно розрахував відповідачу пеню за період прострочення сплати адміністративно-господарського штрафу у розмірі 4411,80 грн, яка залишилась несплаченою, та, відповідно, підлягає стягненню у судовому порядку.

Щодо заперечень відповідача проти сплати пені у розмірі 4411,80 грн суд зазначає таке.

Так, відповідач у своєму відзиві зазначає, що враховуючи воєнний стан, наявна необхідність у застосуванні аналогії закону, а саме, положення підпункту 129.9.7. пункту 129.9. статті 129 Податкового кодексу України щодо ненарахування пені за порушення строку сплати адміністративно-господарських санкцій під час дії воєнного стану.

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на лист від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, з огляду на наступне.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислова палата України від 15 липня 2014 року за № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами пункту 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (пункт 6.12 Регламенту).

Таким чином, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України.

Лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Тобто, введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Вказане свідчить, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання конкретного зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22 дійшов наступних висновків:

- Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);

- вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований всім, кого це стосується, тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний Факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні;

- лист Торгово-промислової палати України не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

У постанові від 25 січня 2022 року у справі № 904/3886/21 Верховний Суд вказав, що сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Вказане свідчить, що лише посилання відповідача на існування листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не звільняє його від відповідальності за не працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки останній не вказує конкретних обставин, які завадили йому виконати цей обов`язок та сплатити адміністративно-господарські санкції і пеню.

Посилання відповідача на те, що Верховна Рада України Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX у зв`язку з введенням воєнного стану внесла зміни до Податкового кодексу України щодо адміністрування податків і зборів є безпідставним, оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Водночас, положеннями Закону № 875-ХІІ не передбачено звільнення від сплати пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарського штрафу, крім того такого застереження щодо звільнення від сплати пені не встановлено й постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70.

Відповідачем не надано суду доказів відсутності прибутку, за рахунок якого повинні бути сплачені адміністративно-господарські санкції і пеня, а тому суд вважає безпідставним посилання відповідача на фінансове становище підприємства, пов`язане з введенням військового стану.

Більше того, порушення, за яке позивачу визначено адміністративно-господарський штраф мали місце у 2021 році.

Розмір адміністративно-господарських санкцій та пені, наведений позивачем у розрахунку суми позову, пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем не оспорюється та є математично правильним.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки на час розгляду справи залишилася несплаченою тільки пеня, нарахована позивачем відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ за несвоєчасну сплату відповідачем адміністративно-господарських санкцій, в сумі 4411,80 грн, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та часткове задоволення позову в частині стягнення з позивача пені у розмірі 4411,80 грн.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, понесені позивачем, з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (місцезнаходження: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 104, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хрістіан Дерр» (місцезнаходження: 02094, місто Київ, вулиця Червоногвардійська, будинок 10, приміщення 182, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хрістіан Дерр» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню у сумі 4411,80 грн (чотири тисячі чотириста одинадцять гривень 80 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова