Справа № 189/1977/25
Суддя: Чорна О. В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/1977/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чорної О.В., за участю секретаря судового засідання Тахтарової В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Притули С.В. звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просив суд: - поновити строки на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПК № 59 від 09.04.2025 року, винесену ТВО начальника (керівник) ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 ; - скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПК № 59 від 09.04.2025 року, винесену ТВО начальника (керівник) ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Позов мотивований тим, що 02.04.2024 року позивача було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Покровське). Під час перевірки його документів співробітник ТЦК повідомив його, що згідно даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних позивач був оголошений в розшук, оскільки викликався за повісткою та не з`явився, чим порушив абз. 2 п.п. 2 п. 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560, та положення частини 1,3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункти 1,2,3 статті 17 Закону України «Про оборону України» та повідомив, що стосовно нього буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 3 статті 210-1 КУпАП, який буде розглядатися керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому, копію відповідного протоколу йому надано не було, та не було повідомлено про дату розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Також не надано будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. 26.05.2025 року в електронному застосунку «ДІЯ» у позивача з`явилася інформація про те, що відносно нього Синельниківським відділом ДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 78134074 щодо примусового стягнення з позивача штрафу в розмірі 34000,00 грн. на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № ПК 59 від 09.04.2025 року, що винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , де позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Тобто, не зважаючи на відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, без його особистої присутності було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, де ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Позивач та його представник вважають, що вказана постанова винесена незаконно та підлягає скасуванню. У протоколі № ПК 59 про адміністративне правопорушення від 02.04.2025 року вказано, що позивач був належним чином оповіщений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не з явився, в зв`язку з чим вчинив правопорушення, визначене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Але протокол взагалі не містить відомостей саме на яку дату та час викликався позивач, та докази того, що така повістка направлялася, і позивач відмовився від отримання повістки. 09.04.2025 року, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 02.04.2025 року, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення № ПК 59, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він 01.12.2025 року (час не зазначений), не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці, яка була направлена засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» № 1210613 від 16.11.2024 року), чим порушив обов`язок, визначений абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В свою чергу, відсутність належного оповіщення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 та відсутність доказів про відмову позивача в отриманні повістки, виключає виконання ним обов`язку явки 01.12.2024 року (час не зазначений ні в протоколі ні в постанові). Відсутність обов`язку з`явитися на певну дату та час та відсутність доказів про особисту відмову позивача у отриманні повістки, в свою чергу виключає і відповідальність за невиконання такого обов язку. Отже, в даному випадку в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3ст. 210-1 КУпАП. Позивач також зазначає, що правопорушення було вчинено 01.12.2024 року, отже станом на 09.04.2025 року строк передбачений ст. 38 КУпАП закінчився. Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.06.2025 року поновлено позивачу строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Разом з тим, відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив; в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Притула С.В. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у зв`язку з неявкою всіх учасників справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Судом встановлено, що 02.04.2025 року головним сержантом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було складено протокол № ПК 59 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , через те, що він порушив положення частини 1,3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункти 1,2,3 ст. 17 Закону України «Про оборону України» (а.с. 9). 09.04.2025 року постановою ТВО начальника (керівник) ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 № ПК59 ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. (а.с.10). Зі змісту даної постанови вбачається, що протоколом про адміністративне правопорушення від 02.04.2025 року, складеного третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що 02.04.2025 року о 10.40 год. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 працівниками національної поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 в зв`язку з розшуком. З наявних в ТЦК документів було встановлено перебування його в розшуку у зв`язку із порушенням законодавства про військовий обов`язок, під час дії воєнного стану, введеного Указом президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у подальшому неодноразово продовженого, будучи оповіщеним згідно абз. 3 п.п. 2 п.41 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року № 560 «Про порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період», а саме: викликався за повісткою засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» № 1210613 від 16.11.2024 року), на 01.12.2024 р. до третього ІНФОРМАЦІЯ_1 , для уточнення даних, не прибув в порушення абз. 7 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період воєнного стану. Доказів поважності невиконання вимог законодавства про мобілізаційну підготовку і мобілізацію особа не надала. Таким чином, порушив абз. 6 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період. Приміткою до ст. 210 КУпАП вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду. За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває по цей час. Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так, згідно абз. 1 ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, складає неявка військовозобов`язаного за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. За правилами ч.1 ст.287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено. Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян Водночас згідно п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок) належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. Підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він 01.12.2024 року, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці, яка була направлена засобами поштового зв`язку (вкладення до рекомендованого повідомлення АТ «Укрпошта» № 1210613 від 16.11.2024 року), чим порушив обов`язок, визначений абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вказана постанова винесена у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи, зокрема з оскаржуваної постанови, вбачається, що виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 був здійснений засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта», однак відсутні дані про дату направлення такої повістки, трекінговий номер поштового відправлення тощо. Відповідачем не надано жодного доказу направлення позивачу повістки про виклик засобами поштового зв`язку. Отже, доказів того, що ОСОБА_1 вчасно отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 01.12.2024 року матеріали справи не містять. Суд також зазначає, що резолютивна частина вказаної постанови містить інформацію про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, тобто міру відповідальності, у виді штрафу, проте не містить правової кваліфікації дій ОСОБА_1 , за наслідком яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, що є порушенням вимоги ст. 283 КУпАП. Також постанова не містить підпису особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, або запису, що особа відмовилася від підпису, шо свідчить про те, що позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови 09.04.2025 року був відсутній. Постанова про накладення адміністративного стягнення є актом, яким встановлюється вина у вчиненні правопорушення притягнутої до відповідальності особи і визначається конкретна міра адміністративного стягнення. Частинами 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суб`єкт владних повноважень, дії якого оскаржуються, повідомлявся про час дату, та місце розгляду справи. Однак, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вчинення позивачем вищезазначеного адміністративного правопорушення та не повідомив причин неможливості їх подання. Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Окрім того, відповідачем відзиву на позов не було подано та не повідомлено про поважність причин його не подання, а тому суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України та за відсутності доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного позивачем рішення, кваліфікує зазначене як визнання відповідачем позову. Суду не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке на останнього було накладено адміністративне стягнення. Отже, суд вважає недоведеним належними та допустимими, об`єктивними та беззаперечними доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленої процедури, тому є протиправною та відповідно підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки відповідачем не доведено ні факту правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, ні вини позивача у його вчиненні. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 травня 2025 року, згідно якого витрати на підготовку до справи та участь в судових засіданнях становлять 5000 грн., гонорар складає 3400 грн. Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані стороною позивача письмові докази, а також те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає вказані понесені витрати у розмірі 8400 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн. У тому числі, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн., відповідно до приписів ст. 139 КАС. На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 205, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову ТВО начальника (керівник) ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_2 ПК №59 від 09.04.2025 року, про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП - закрити.

Відшкодувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , сплачену суму судового збору в розмірі 605,60 (шістсот п`ять грн. 60 коп.) з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката у розмірі 3000,00 (три тисячі гривень 00 коп.) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 01.08.2025 року.

Суддя: О.В. Чорна

30.07.2025