Справа № 297/1645/25
Суддя: МИХАЙЛИШИН В. М.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/1645/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді МИХАЙЛИШИН В. М. за участю секретаря Балега Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Атабаєвої О.А., представника відповідача за довіреністю Кунділовського Б.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Атабаєвої Ольги Андріївни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі адвоката Атабаєвої О.А. звернувся до відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 17 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2025 року стосовно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №246314, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП України. У вказаній постанові Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 порушено вимоги пункту 7 Положення про прикордонний режим затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 року №1147, чим вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП.

ОСОБА_1 зазначає, що перебував у прикордонній смузі з поважної причини з метою здійснення господарських робіт на земельній ділянці, яка належить його дружині на підставі права власності. На території цієї ділянки знаходиться житловий будинок, у якому ведуться будівельні роботи. Позивач прямував туди виключно з господарською метою. При цьому, він мав при собі я мав документ, що посвідчує особу (ID-картка), який було пред`явлено на вимогу прикордонників. Також, позивач пред`явив військово-обліковий документ, що повністю виключає склад правопорушення, оскільки пункт 7 Положення про прикордонний режим, який встановлює обов`язок мати при собі та пред`явити документи, що посвідчують особу і військово-облікові документи. Позивач повністю виконав ці вимоги, тому зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, яка не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 травня 2025 року за клопотанням третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_4 замінено відповідача відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 на належного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 .

29 травня 2025 року Берегівським районним судом Закарпатської області отримано відзив відповідача. Згідно відзиву зазначено, що 17 травня 2025 року о 12 годині 00 хвилин заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим лейтенантом ОСОБА_2 , з урахуванням вимог статей 279, 280 КУпАП був здійснений розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП відносно ОСОБА_1 про що, останній був повідомлений належним чином (про вказане свідчить його особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення). Разом з цим, ОСОБА_1 на розгляд даної справи не з`явився, тому розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався без участі ОСОБА_1 .. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Копію вказаної постанови було надіслано ОСОБА_1 поштою 19.05.2025 року. Крім цього, у відзиві зазначено, що після виявлення о 10:00 годині 16.05.2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, яке полягало у перебуванні ОСОБА_1 в межах прикордонної смуги без дозволу ІНФОРМАЦІЯ_1 на перебування та пересування в межах прикордонної смуги, останнім 19.05.2025 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було скеровано звернення щодо надання дозволу на перебування та пересування в межах прикордонної смуги. Таким чином, на момент винесення постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не мав дозволу, передбаченого п. 7 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 року №1147. У зв`язку з наведеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

30 травня 2025 року через систему «Електронний суд» Берегівським районним судом отримано відповідь на відзив представника позивача адвоката Атабаєвої О.А.. Згідно відповіді на відзив, позивач був зупинений на автомобільній дорозі загального державного користування М-25. Дана дорога згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2021 року №1242 (в редакції до 15.12.2023 року) включена до доріг загального користування державного значення. Відповідно до п. 47 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ №1147, громадяни, які пересуваються автомобільними дорогами загального користування державного значення в межах прикордонної смуги без зупинок, не потребують спеціального дозволу Державної прикордонної служби. Так як позивач рухався без зупинки на дорозі загального державного значення М-25 і був зупинений нарядом прикордонної служби, а отже це вимушена зупинка, далі не поїхав, а розвернувся і поїхав до ЦНАПу отримувати дозвіл на перебування у прикордонній смузі, згідно вимог автомобільна дорога М-25 є частиною затвердженого переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, що підтверджується постановами КМУ №1242 від 17.11.2021 року (в чинній редакції на час події). Її складові , згідно ст. 9 ЗУ "Про автомобільні дороги", не включають вимоги щодо спеціального дозволу на перебування. Жодного тимчасового обмеження руху в цій зоні належним чином не встановлено у порядку ст. 32-1 ЗУ "Про автомобільні дороги". На момент події відсутні докази того, що було здійснено офіційне інформування про заборону руху або запровадження режимних обмежень відповідно до закону на даному відрізку дороги.

Крім цього, твердження відповідача про неявку позивача на розгляд справи про адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, так як представник позивача, маючи всі правовстановлюючі документи, повноваження на представництво, з`явилася вчасно, про що є відмітка на доданих до матеріалів справи письмових поясненнях.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з цим, його представником було подано заяву про розгляд справи без його участі, під час розгляду справи просив врахувати подані раніше письмові пояснення, докази та правову позицію сторони захисту.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Атабаєва О.А. в судовому засіданні підтримала позовну заяву в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав зазначених у ній та відповіді на відзив.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 за довіреністю Кунділовський Б.Б. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 інспектор прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип В) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип Б) показав, що позивач ОСОБА_1 неодноразово 2-3 рази на тиждень їздив на вказаній у постанові про адміністративне правопорушення ділянці дороги та його неодноразово було попереджено про необхідність отримання дозволу на перебування та пересування в межах прикордонної смуги. Свідок ОСОБА_3 зазначив, що дорога, якою рухався ОСОБА_1 є дорогою державного значення та пересування нею потребує відповідного дозволу прикордонної служби. Разом з цим вказану вимогу ОСОБА_1 було проігноровано, тому відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Свідок ОСОБА_4 , заступник начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип В) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип Б), який був допитаний в судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 було зупинено на блок-посту прикордонної служби, однак під час його зупинки він не був присутній. Після його прибуття до місця зупинки, він був свідком пояснень ОСОБА_1 про те, що у останнього були відсутні дозвільні документи на пересування та перебування в прикордонній смузі. Крім цього, свідок зазначив, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що 17 травня 2025 року постановою про накладення адміністративного стягнення №246314 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 16 травня 2025 року близько 10 години 00 хвилин прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який перебував та пересувався в межах прикордонної смуги без дозволу НОМЕР_1 прикордонного загону на перебування та пересування в межах прикордонної смуги, чим порушив п. 7 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ від 27 липня 1998 року №1147.

Вказана постанова винесена посадовою особою заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип В) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 1 статті 202 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Відповідно до п. 7 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1147 в редакції постанови №1292 від 7 грудня 2023 року; із змінами, внесеними згідно з постановою №894 від 6 серпня 2024 року, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», п. 2 Положення №1147, з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Так, контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.

Пунктом 5 Положення №1147 передбачено, що контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції. Особи, зазначені у п. 7 та п. 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п. 10 Положення).

Разом з відзивом відповідачем військовою частиною НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) надано копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ..

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №288936 від 16 травня 2025 року, складеного відносно позивача ОСОБА_1 вбачається, що такий містить інформацію про повідомлення останнього із датою, місцем і часом розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджує обізнаність позивача ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення. При цьому, протилежне не спростовано належними та допустимими доказами ні позивачем, ні його представником.

Посилання позивача на те, що він 16 травня 2025 року перебував у межах прикордонної смуги, оскільки прямував на земельну ділянку належну його дружині з господарською метою, а саме для косіння трави та обслуговування ділянки, належними та допустимими доказами не підтверджена. Позаяк, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів родинних стосунків із власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Судом також встановлено, що згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.05.2025 року громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звертався до управління прикордонного загону (ЗВГ від 19.05.2025 року №В-675) з метою отримання дозволу на в`їзд, перебування та пропуск у прикордонну смугу на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року №1147 «Про прикордонний режим» та ст. 24 Закону України «Про державний кордон України». За результатами розгляду звернення управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято Рішення №44349 про дозвіл на в`їзд, перебування та пропуск у прикордонну смугу ОСОБА_1 терміном на 1 рік (а.с. 56).

Вказаний факт беззаперечно підтверджує відсутність у ОСОБА_1 дозволу на в`їзд, перебування та пропуск у прикордонну смугу станом на 16 травня 2025 року, оскільки такий ним було отримано лише 19 травня 2025 року.

Враховуючи наведене вище, суд вважає доведеним факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України від 3 квітня 2003 року №661-ІV «Про Державну прикордонну службу України».

Так, згідно з ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», основними функціями Державної прикордонної служби України є, зокрема, охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Згідно з п.п. 5, 9, 11 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»,а Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення; контроль за дотриманням прикордонного режиму.

Пунктами 12-16 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», передбачено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, зокрема, вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини; тримати осіб, затриманих в адміністративному порядку, в спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до п. 34 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України. У разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях.

З оскаржуваної постанови вбачається, що така винесена заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип В) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те посадовою особою та стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень накладено на позивача в межах санкції ч. 1 ст. 202 КУпАП, яке відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення та є мінімальним покарання згідно з санкцією вказаної статті.

Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду відображеній в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд, ухвалюючи рішення, враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами доводи в заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а позовна заява є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 9, ч. 2 ст. 77, ст.ст. 241, 242, 246, 286 КАС України, ст.ст. 287, 288, 289 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) в особі представника адвоката Атабаєвої Ольги Андріївни (м. Свалява, вул. Ярослава Мудрого, 40/1, Закарпатська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною та скасування постанови від 17 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Віталій МИХАЙЛИШИН