Справа № 520/35251/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 р. Справа № 520/35251/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.04.25 по справі № 520/35251/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 130291,78 грн (сто тридцять тисяч двісті дев`яносто одна гривня 78 копійок).

В обгрунтування позову зазначив, що з боку Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області мала місце затримка в остаточному повному розрахунку при звільненні (платіж проведено 30.11.2024 у розмірі 48721,12 грн) у зв`язку із чим має бути виплачений середній заробіток за увесь час такої затримки із розрахунку середньоденного грошового забезпечення 451,56 грн та тривалості часу затримки, котрий підлягає оплаті до 19.07.2022 з урахуванням принципу співмірності в розмірі 77% еквіваленту недоплаченого позивачу грошового забезпечення від належних йому сум грошового забезпечення з урахуванням заборгованості - 49010,98 грн за тривалості часу затримки з 19.07.2022 у 180 днів (6 місяців).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 29.11.2024.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 18.07.2022 у сумі - 4872,11 грн (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 11 копійок).

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 19.07.2022 - 29.11.2024 у сумі - 83.087,04 грн (вісімдесят три тисячі вісімдесят сім грн. 04 коп.).

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 689,23 грн (шістсот вісімдесят дев`ять гривень 23 коп.) пропорційно задоволеним позовним вимогам у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі №520/35251/24 в частині присудження позивачу суми виплат в порядку ст.117 КЗпП за період затримки 26.08.2021 - 18.07.2022 на рівні 4872,11 грн. Ухвалити постанову, якою присудити позивачу суми виплат в порядку ст.117 КЗпП за період затримки 26.08.2021 - 18.07.2022 в розмірі 48727,80 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанцїі обрахував тривалість затримки до 18.07.2022 на рівні - 327 днів, вказавши, що максимальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період до 18.07.2022 не може перевищувати - 147660,12 грн. Суд першої інстанції здійснюючи розрахунок суми боргу застосував принцип співмірності, що відповідає висновкам Верховного Суду від 06.12.2024 по справі № 440/6856/22. Між тим, застосовуючи принцип співмірності суд навів наступний розрахунок сум в порядку ст.117 КЗпП за період затримки 26.08.2021 - 18.07.2022 як 10% від суми боргу 48721,12 грн, відтак, присудив позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на рівні 4872,11 грн. Однак, такий обрахунок не відповідає механізму співмірності, наведеному Верховним судом, зокрема, у постанові від 24 січня 2025 року у справі №380/1607/24. Позивач зазначив, що належною сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 26.08.2021 - 18.07.2022 є 48727,80 грн (327 днів х 451,56 грн. х 33% (сума боргу 48721,12 грн/повна відповідальність 147660,12 грн х 100% = 33% (після округлення)), а не як визначив суд першої інстанції 4872,11 грн.

Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач проходив службу у лавах Державної служби з надзвичайних ситуацій України, наказом начальника ГУ ДСНС України у Харківській області від 25.08.2021 №337 старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено за підп. 4 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (у зв`язку із скороченням штатів) з 25.08.2021 із показником вислуги років: 28р. 00м. 14дн. (календарної).

Згідно з копією табелю обліку грошового забезпечення у червні 2021 року позивачем отримано - 13710,31 грн грошового забезпечення (а саме: оклад за посадою 3170,00 грн; оклад за військовим званням 1020,00 грн.; надбавка за вислугу років 2.095,00 грн.; надбавка за особливості проходження служби 3142,50 грн; кваліфікація - 95,10 грн; премія 3772,30 грн; індексація 415,41 грн).

Відповідно до копії табелю обліку грошового забезпечення у липні 2021 року позивачем отримано - 13834,93 грн грошового забезпечення (а саме: оклад за посадою 3170,00 грн; оклад за військовим званням 1020,00 грн; надбавка за вислугу років 2095,00 грн; надбавка за особливості проходження служби 3142,50 грн; кваліфікація - 95,10 грн; премія 3772,30 грн; індексація 540,03 грн).

Згідно з копією табелю обліку грошового забезпечення у серпні 2021 року позивачем отримано - 14929,51 грн грошового забезпечення (а саме: оклад за посадою 2556,45 грн; оклад за військовим званням 822,58 грн; надбавка за вислугу років 1689,52 грн; надбавка за особливості проходження служби 2534,28 грн; кваліфікація - 76,69 грн; премія 6814,48 грн; індексація 435,51 грн).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 у справі №520/4146/24 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 25.08.2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за період з 01.01.2021 року по 25.08.2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 у справі №520/4146/24 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 змінено, викладено другий та третій абзаци резолютивної частини цього рішення в наступній редакції:"Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 25.08.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії". В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року у справі №520/4146/24 залишено без змін.

Зі змісту позову та наявній в матеріалах справи копії квитанції встановлено, що позивачу 30.11.2024 нараховано 48721,12 грн (перераховане грошового забезпечення, визначене за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 у справі №520/4146/24), що зумовлює виникнення права на отримання середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 29.11.2024; зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 18.07.2022 у сумі - 4872,11 грн (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 11 копійок); зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 19.07.2022 - 29.11.2024 у сумі - 83087,04 грн (вісімдесят три тисячі вісімдесят сім грн. 04 коп.).

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 та ч. 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Відповідно до статті першої Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною другою статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого пункту першого статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За змістом частини четвертої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом третім пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Аналіз викладених правових норм дає підстави дійти висновку, що звільнений з військової служби військовослужбовець на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечений матеріальним і грошовим забезпеченням. Тобто, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, складовою якого є індексація, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за відпустку, тощо) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП України.

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Нова редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022.

Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені с. 117 КЗпП України.

Крім того, у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 420/20192/21 Верховний Суд зауважив, що передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку. Зважаючи на викладене, питання про стягнення на користь працівника середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може вирішуватися судом одночасно з вирішенням спору про розміри належних звільненому працівникові сум або бути окремим предметом судового розгляду.

А в постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23 Верховний Суд дійшов висновку, що жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів зазначає, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу визначає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

У постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, зазначила таке: "Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору".

Отже, враховуючи вказане вище, колегія суддів зазначає про те, що, оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 25.08.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осб, то позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Судовим розглядом встановлено, що при звільненні позивача 25.08.2021 відповідачем не виплачено у повному розмірі грошове забезпечення.

Спірна сума у розмірі 48721,12 грн фактично виплачена 30.11.2024.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача зі служби та дату проведення остаточного розрахунку, положення ст. 117 КЗпП України, затримка розрахунку при звільненні становить період з 26.08.2021 по 29.11.2024.

Отже, у даній справі період з 26.08.2021 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією ст. 117 КЗпП України, яка не передбачала обмеження строком виплати у шість місяців, та можливості у разі наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати із застосуванням принципу співмірності зменшувати таку виплату.

Період з 19.07.2022 по 29.11.2024 регулюється чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Колегія суддів зазначає, що позивачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 оскаржується в частині середнього заробітку належного до виплати позивачу за період прострочення виплати з 26.08.2021 по 18.07.2022.

З огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, колегія суддів дослідивши докази в їх сукупності зазначає, що тривалість затримки у розрахунку при звільненні за період 26.08.2021 - 29.11.2024 складає 1703 дні (128 днів 2021 року, 365 днів 2022 року, 365 днів 2023 року, 334 дні 2024 року; до 18.07.2022р. - 327 днів), оскільки календарний день припинення служби (25.08.2021р.) та календарний день отримання виплати (30.11.2024р.) не підлягають включенню до періоду існування невиконаного зобов`язання з виплати компенсації.

Оскільки спеціальним законодавством не передбачено іншого саме для випадку обчислення середнього заробітку у цілях застосування ст.117 КЗпП України (на відміну від випадку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу унаслідок незаконного звільнення), то саме норми згаданого акту законодавства підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 №100 передбачена можливість обчислення середньоденної (годинної) заробітної плати як у спосіб ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), так і у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За правилами п.5 розділу І Інструкції №623 в алгоритмі обчислення розміру середньоденного грошового забезпечення публічного службовця цивільного захисту бере участь така величина як календарний день місяця.

Згідно копії архівної довідки про грошове забезпечення позивача за 2021 рік середньоденне грошове забезпечення позивача за два повні календарні місяці перед звільненням становить - 451,56 грн ((червень 2021 року - 13710,31 грн + липень 2021 року - 13834,93 грн) / (30 днів червня 2021 року + 31 день липня 2021 року)).

Таким чином, оскільки публічна служба позивача припинена - 25.08.2021, виплата боргу проведена - 30.11.2024, тривалість затримки по 18.07.2022 складає - 327 днів, максимальний показник тривалості затримки розрахунку при звільненні згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ з 19.07.2022 складає 184 дні; сума боргу (тобто недоплати) з винагороди за службу (грошового забезпечення) склала - 48721,12 грн; розмір середньоденного грошового забезпечення позивача дорівнює - 451,56 грн; розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період до 18.07.2022 становить 147660,12 грн, розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 становить - 83087,04 грн.

У порівнянні із розміром виплаченої позивачу суми грошового забезпечення (48721,12 грн) виплаченої на виконання рішення суду у справі №520/4146/24, суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.08.2021 по 18.07.2022 (147660,12 грн) не можна вважати співмірною, оскільки вона у три рази її перевищує.

Отже, колегія суддів вказує про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив відповідач, і сумою середнього грошового забезпечення за час затримки цієї виплати, тому вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити таку виплату.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на викладене вище, враховуючи принцип співмірності визначений, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачем порушені строки виплати належного грошового забезпечення позивача у розмірі 48721,12 грн, а розрахований розмір середнього заробітку складає 147660,12 грн, що є непропорційним до розміру невиплаченої суми, колегія суддів доходить висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, з врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 48721,12 грн (сума грошового забезпечення виплаченого позивачу за рішенням суду) / 147660,12 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) х 100 = 33 %.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості (33%) становить: 451,56 грн. (середньоденна заробітна плата) х 33% х 327 календарні дні затримки = 48727,80 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 26.08.2021 по 18.07.2022, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Застосування судом апеляційної інстанції вказаного вище розрахунку суми, що підлягає виплаті узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 24 січня 2025 року у справі №380/1607/24, які враховуються в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції виходячи з принципу справедливості та пропорційності дійшов помилкового висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 026.08.2021 по 18.07.2022 у сумі 4872,11 грн, розрахувавши суму яка підлягає виплаті із розрахунку 10% від суми боргу.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі в частині зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 18.07.2022 у сумі - 4872,11 грн підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині постанови про зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 18.07.2022 у сумі - 48727,80 грн (сорок вісім тисяч сімсот двадцять сім гривень 80 коп.).

Щодо питання про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного перегляду даної справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч.1, 3, 6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1563,50 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат із урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір та апеляційної скарги у загальному розмірі 1563,50 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі № 520/35251/24 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 18.07.2022 у сумі - 4872,11 грн.

Прийняти в цій частині постанову про зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 26.08.2021 - 18.07.2022 у сумі - 48727,80 грн (сорок вісім тисяч сімсот двадцять сім гривень 80 коп.).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 у справі №520/35251/24 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1563,50 (одна тисяча п`ятсот шістдесят три гривні 50 коп.) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області ().

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова В.А. Калиновський