Справа № 500/478/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Подлісна І.М.

04 серпня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/478/25 пров. № А/857/20197/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Іщук Л.П., Хобор Р.Б.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 500/478/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 08.11.2024р. №06, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язати до страхового стажу періоди: навчання 01.09.1980р. - 05.05.1982р.; роботи 02.01.1993р. - 25.09.1994р.; роботи 01.01.1999р. - 31.12.2000р. та 01.03.2002р. - 04.05.2002р.; роботи 03.11.2003р. - 31.12.2003р. та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням зарахованого страхового стажу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.04.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.04.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 27.01.1999 року.

01.11.2024р. позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян №12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.

22.11.2024р. ОСОБА_1 отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №06 від 08.11.2024р. про відмову у призначенні пенсії.

Із змісту оскаржуваного рішення чітко видно, що підставою відмови у призначені пенсії є те, що до страхового стажу позивачу не зараховано періоди:

1) навчання 01.09.1980р. - 05.05.1982р. відповідно до атестату №9467 від 03.04.1981р. та довідки від 04.10.2024р. №01-18/1488, оскільки зазначене прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним;

2) роботи 02.01.1993р.-25.09.1994р. згідно трудової книжки, оскільки перевищений місячний термін між датою про прийняття та датою наказу про прийняття (12.01.1994р.); відповідно до довідки від 02.10.2024р. №17-14/361 та витягу з наказу про звільнення від 25.09.1994р. №23 зазначене прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним;

3) роботи 01.01.1999р. -31.12.2000р. та 01.03.2002р. - 04.05.2002р. відповідно до трудової книжки від 19.03.1982р., оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (період роботи відповідно до трудової книжки з 01.01.1999 р. - 04.05.2002р.);

4) роботи 03.11.2003р.-31.12.2003р. відповідно до трудової книжки від 19.03.1982р., оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім того, пенсійний орган роз`яснив позивачу, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи: 01.01.1999р. - 31.12.2000р., 01.03.2002р. - 04.05.2002р., 03.11.2003р. -31.12.2003р. необхідно надати уточнюючі довідки з покликанням на первинні документи, довідки про реорганізацію.

Як видно з атестату №9467 від 05.03.1982р. який виданий Кам`янець-Подільським технічним училищем №5, позивач з 01.09.1980р. - 05.03.1982р. навчався на денній формі навчання у вищевказаному училищі.

Зазначене також підтверджується довідкою №01-18/1488, яка видана 04.10.2024р. "Подільським центром професійно-технічної освіти", листом вказаного вище центру від 04.10.2024р., наказом №7-К від 25.08.1980р., наказом №2-К від 05.03.1982р.

З оскаржуваного рішення видно, що період навчання позивача в Кам`янець- Подільському технічному училищі №5 з 01.09.1980р. - 05.03.1982р. не зарахований до страхового стажу, оскільки прізвище у атестаті та довідці ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспорту ( ОСОБА_2 ).

Дійсно написання прізвища позивача у виданому атестаті та довідці про періоди навчання не відповідає паспортним даним, та зазначено ОСОБА_1 тоді, як в паспорті він ОСОБА_1 .

Проте, такий недолік у написанні прізвища ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірного періоду до страхового стажу. Оскільки це одна і та особу ОСОБА_1 , що додатково підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 19.03.1982р. у якій міститься запис про навчання у Кам`янець-Подільському технічному училищі №5 з 01.09.1980р. - 05.03.1982р.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , яка видана 19.03.1982р. на ім`я ОСОБА_1 , останній 02.01.1993р. прийнятий на роботу в Мишківську ЗОШ на посаду бухгалтер.

Підставою прийняття позивача на роботу є наказ №1 від 02.01.1994р., як це зазначено у трудовій книжці.

Однак, у витязі з наказу №1 від 02.01.1993р. "Про прийом на роботу бухгалтера школи ОСОБА_1 ", який надано позивачу 02.10.2024 за №17-14/361, дата наказу вказана вірно.

Тому, позивач вважає, що помилкове зазначення у трудовій книжці дати наказу про прийняття на роботу в Мишківську ЗОШ не є підставою для незарахування стажу роботи періоду 02.01.1993р. - 25.09.1994р.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Із змісту ч.1-ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" видно, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004р.), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

В п.п.1-3 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

ч.ч.1,3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Тобто, право органу Пенсійного фонду України на отримання додаткових, окрім трудової книжки, доказів на підтвердження трудового стажу з`являється лише після встановлення недоліків в оформленні трудової книжки або відсутністю у ній необхідних даних.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що на час первинного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974р. №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

п.2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, яка затверджена 20.06.1974р. Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

В п.1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, яка затверджена 20.06.1974року Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973р. №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973р. №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню. ( далі Постанова)

Згідно п.13 постанови, трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Стосовно доводів апелянта про те, що записи у трудову книжку позивача внесені з порушенням, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

п.2.4., п.2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993р. встановлено, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

В абз.2 п.6.1 Інструкції №58 від 29.07.1993р. видно, що у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, та недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу за спірний період.

Колегія суддів наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові №687/975/17 від 21.02.2018р.

Як видно з записів трудової книжки, в період 01.01.1999р. - 04.05.2002р. позивач працював в СВЗП "Мишків", яке 01.04.2000р. реформовано у ПОАП "Мишків", на посаді завскладом.

В період 03.11.2003р. - 28.01.2005р. ОСОБА_1 працював в МП "Енергія" на посаді слюсаря III- розряду по ремонту електрообладнання.

В період 28.01.2005р. - 07.11.2005р. позивач працював в МП "Енергія" на посаді касира.

Пенсійний орган зазначає, що у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу позивача ОСОБА_1 у періоди: 01.01.1999р. - 31.12.2000р., 01.03.2002р. - 04.05.2002р. та 03.11.2003р. - 31.12.2003р.

ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспних та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

В абз.1 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

ч.1 ст.16, ч.6, ч.20 ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", передбачено, що застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.

В даному випадку, несплата страхових внесків за позивача страхувальниками СВЗП "Мишків" (01.01.1999-01.04.2000), ПОАП "Мишків" (01.04.2000- 04.05.2002) та МП "Енергія" (03.11.2003-31.12.2003) у відповідні періоди призвела до порушення принципу рівності позивача перед законом, а пенсійні органи не вжили дієвих заходів для забезпечення гарантованого державою права на пенсію.

При цьому, відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, тобто підприємства, в яких працював працівник, а не сам позивач.

Тому, відмовляючи ОСОБА_1 в зарахуванні вищевказаних періодів роботи у відповідних підприємствах, пенсійний орган діяв протиправно, оскільки перекладає на позивача відповідальність за несплату страхових внесків.

Фактично з вини роботодавців ОСОБА_1 , останній позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних вище підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствами - страхувальниками свого обов`язку щодо належної та правильної сплати страхових внесків, а тому, відсутність чи помилка при сплаті страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи: 01.01.1999р. - 31.12.2000р., 01.03.2002р. - 04.05.2002р. та 03.11.2003р. - 31.12.2003р.

Висновки колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018р. у справі №199/1852/15-а, від 17.07.2019р. у справі №144/669/17.

Доводи апелянта про відсутність уточнюючих довідок та довідок про реорганізацію підприємств, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спірні періоди роботи позивача на відповідних підприємствах підтверджені належними записами трудової книжки. При цьому, у разі необхідності витребування додаткових доказів, зокрема про реорганізацію СВЗП "Мишків", пенсійний орган зобов`язаний був надати позивачу час для надання таких додаткових документів, а також не позбавлений права самостійно такі витребувати.

п.4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1, зі змінами) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого повідомляє про необхідність дооформления документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

ч.3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей.

Однак, пенсійний орган, лише обмежився тим, що не зарахував спірні періоди до страхового стажу позивача, вказавши однією з підстав - ненадання уточнюючих довідок та довідки про реорганізацію.

Колегія суддів зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості, достовірності чи правильності заповнення даних, що зазначені у його трудовій книжці. Те, що відповідальний працівник при заведенні вперше трудової книжки не проставив печатку підприємства, не може бути підставою для виключення зазначених в трудовій книжці періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16- а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06.03.2018р. у справі №754/14898/15-а, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповнення трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу «належного урядування», зокрема, у справі «Лелас проти Хорватії» (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу» (пункт 74).

Таким чином, обставина як неправильне написання чи переклад прізвища позивача не може бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження Позивача у реалізації його права на соціальний захист.

При цьому, вирішуючи питання щодо відповідача, якого слід зобов`язати зарахувати позивачу до його страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком, колегія суддів наголошує на такому.

В п.4.1, п.4.2, абз.3 п.4.3, п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (надалі, також - Порядок №22-1), видно, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме Головне управління ПФУ в Чернігівській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування судом прийнятого ним протиправного рішення.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом в постановах від 08.02.2024р. в справі №500/1216/23, від 07.05.2024р. в справі №460/38580/22.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі № 500/478/25- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор