Справа № 420/26004/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
04 серпня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України, третя особа -Одеська обласна рада про визнання протиправними дій,
Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України по проведенню перевірки та витребування копій документів і інформації щодо виконувача обов`язків директора Одеського обласного КП «Видавництво «Чорномор`я» ОСОБА_1 з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30 липня 2025 року на адресу ОДЕСЬКОГО ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВИДАВНИЦТВО «ЧОРНОМОР`Я» (надалі ООКП «ВИДАВНИЦТВО «ЧОРНОМОР`Я») надійшов лист Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради (вих № 03/1744/25 від 30 липня 2025 року) щодо отримання Одеською обласною радою листа Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 22.07.2025 № 837862025 щодо надання інформації та копій документів щодо можливого факту наявності ознак вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), виконувачем обов`язків директора ООКП «ВИДАВНИЦТВО «ЧОРНОМОР`Я» Кохан Тетяною Олександрівною.
Відповідно до Розпорядження Одеської обласної ради від 29 серпня 2022 року № 207/2022-КР та Контракту від 29 серпня 2022 року позивача призначено виконувачем обов`язків директора ООКП «ВИДАВНИЦТВО «ЧОРНОМОР`Я»
На думку позивача, відсутність інформації про наявність матеріалів або будь-яких фактів скоєння мною, як директором ООКП «ВИДАВНИЦТВО «ЧОРНОМОР`Я» адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виключає надання запитуваної інформації та документів, яку вимагає Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, керуючись ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за адміністративним позовом слід відмовити, з огляду на наступне.
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.
Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року №9. Зокрема, в п. 8 цієї постанови зазначено, що правосуддя здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Ст. 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 124 Основного Закону України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 та 5 ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації, відповідно до якого з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Тобто для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Згідно з ч. 1 і 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28 36).
Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 цього Кодексу, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України, до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 45 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).
При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18).
У справі №802/2474/17-а (провадження №11-1081апп1812, постанова від 12 грудня 2018 року) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що відсутність спору виключає можливість звернення до суду, оскільки немає права, що підлягає судовому захисту, так як обраний позивачем спосіб захисту прав сам собою не сприяє ефективному відновленню порушеного права.
Суд дійшов висновку, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у даній справі відсутній спір про публічно-правові відносини між позивачем та суб`єктом владних повноважень. Заявлені вимоги позивача фактично не містять ознак правопорушення чи дій, які б безпосередньо порушували або обмежували її права, свободи чи законні інтереси. Позов ґрунтується на припущенні про можливу шкоду, яка може настати в майбутньому у зв`язку з направленням інформаційного запиту правоохоронного органу, що саме по собі не є управлінським рішенням або дією владного характеру щодо позивача.
У зверненні Управління стратегічних розслідувань не йдеться про притягнення позивача до відповідальності або накладення на неї будь-яких обов`язків, а отже, не виникає публічно-правового спору, що підлягає вирішенню в судовому порядку. Відсутність реального порушення прав чи інтересів позивача на момент звернення до суду виключає можливість судового захисту. Позов, поданий у зв`язку з інформаційним запитом державного органу без наслідків для правового статусу позивача, не відповідає критеріям спору, який має розглядатися судом.
Таким чином, з урахуванням положень Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що за відсутності предмета спору і правового конфлікту позов не підлягає розгляду в жодному судовому порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Більш того, пред`явлений адміністративний позов взагалі не підлягає судовому розгляду. В основі цього висновку лежить, насамперед, конституційне положення про те, що юрисдикція судів поширюється лише на юридичні спори, і саме їх наявність дозволяє особі (позивачеві) реалізувати своє право на звернення до суду.
При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спірні правовідносини стосуються планування дисертації, права на захист дисертаційної роботи та ін., - Одеський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі.
На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.170 КАС України,
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за її позовом до Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України, третя особа - Одеська обласна рада, про визнання протиправними дій.
Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк