Справа № 694/2101/25
Суддя: Кравченко Т. М.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 694/2101/25
провадження № 2-а/694/47/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.07.2025 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Кравченко Т.М.,
з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Павленко Сергій Іванович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
17.02.2025 року у зв`язку із його перебуванням на стаціонарному лікуванні не проводився. В подальшому ні позивач, ні його адвокат про новий призначений час розгляду його адміністративної справи не повідомлялись. Про здійснений розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 йому та захиснику стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами адміністративної справи 04.07.2025 року та отримання копії оскаржуваної постанови, ухваленої 24.03.2025 року за їх відсутності, чим було порушено право на захист ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 17.07.2025 року позивачу було поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Зобов`язано відповідача надати суду оригінали матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Павленко С.І. не з`явились. Звернулись до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. До заяви додали копії виписок про лікування позивача для врахування під час розгляду справи.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами. В задоволення позову просять відмовити повністю. Також надали для огляду в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Згідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним, має посвідчення учасника бойових дій від 03.07.2015 року та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно даних військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента №69 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» та 30.12.2022 року був звільнений в запас на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 6-9).
Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).
Відповідно до протоколу № 136 про адміністративне правопорушення від 07.02.2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 , він був належним чином оповіщений 26.01.2025 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 26.01.2025 року для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документу з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, однак 26.01.2025 року не з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи відносно нього відбудеться о 09 год. 00 хв. 17 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в кабінеті № 74. В поясненні до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що не отримував повістку, оскільки не було жодної інформації в поштовій скриньці та в додатку Резерв+ (а.с.17).
Згідно з довідкою №780 від 18.02.2025 року, виданою КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні
з 10.02.2025 року (а.с. 16).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком)
визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною третьою статті 210-1 КУпАП України передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма є бланкетною, тому для з`ясування суті вчиненого правопорушення необхідно звернутися до інших нормативно-правових актів у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Постановою № 136 від 24.03.2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушенні підпункту 1 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого «громадяни повинні прибувати за викликом до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, направлення для проходження медичного огляду».
Перевіряючи оскаржувану постанову на відповідність вимогам закону, суд встановив, що вона прийнята не на підставі, що визначена Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Так, постанова у справі про адміністративне правопорушення від 24.03.2025 року винесена за порушення ОСОБА_1 підпункту 1 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка передбачає, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Виходячи зі змісту вказаної норми, ОСОБА_1 , у разі отримання повістки, мав з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 повісткою №1988142 на 26.01.2025 року для уточнення даних, однак в повістці не зазначено, які саме дані мав уточнити позивач. При цьому з`ясовано, що ОСОБА_1 згідно даних військового квитка перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив військову службу в ЗСУ з 24.02.2022 року та звільнений в запас на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також пройшов звірку даних 25.11.2024 року. Крім того, в поясненні до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що повістки він не отримував, а доводи відповідача про те, що позивач був належним чином повідомлений про виклик до РТЦК та не з`явився без поважних причин не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Оцінивши надані докази, суд вважає, що ОСОБА_1 не допускав умисного порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме порушення абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
Крім того, згідно з приміткою до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього
Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних, відповідач мав змогу отримати персональні дані військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Вказані вище обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідач не врахував, не вжив заходів для повного з`ясування обставин справи та виніс постанову, яка не відповідає вимогам закону.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 19, 77, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.
Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 136 від 24 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Т.М. Кравченко