Справа № 760/13136/23
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/295/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омельяненко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП відділення поліції № 1 (смт Володимирець) Вараського районного відділу поліції ГУ НП у Рівненській області сержанта Харчука Павла Григоровича, Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся із позовом поліцейського ГУ НП у Рівненській області Харчука П.Г. та ДПП у якому просив суд: (1) скасувати постанову серії БАД № 301727 від 05.06.2023, складену поліцейським ГУНП в Рівненській області Харчуком П.Г. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу в сумі 1190,00 грн.; (2) провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП; (3) стягнути з ДПП на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою серії БАД № 301727 від 05.06.2023 про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 гривень за порушення, передбачене частиною першою статті 121-3 КУпАП, а саме: за керування транспортним засобом, з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці.

Вказує, що з даною постановою він не згоден, оскільки вона є необґрунтованою, незаконною і прийнята з порушенням чинного законодавства, а тому має бути скасована.

Зазначає, що 05.06.2023 приблизно о 22 годині 15 хвилин, він їхав на службовому тракторі який належить ТОВ «ВІТАКЕМ» - CASE MX-310, д.н.з. НОМЕР_1 , по смт. Володимирець та був зупинений екіпажом патрульної поліції. Причиною зупинки транспортного засобу було, зі слів працівника поліції, «негабарит», та що то значить він не пояснив.

У подальшому, в ході спілкування з вищевказаним інспектором він пояснив, що номерний знак перебуває під переднім склом в зв`язку з тим, що він відірвався на полі з якого він їде, а власник автомобіля є суб`єктом сільськогосподарської діяльності.

Посилається, що в ПДР не визначено чіткого місця закріплення номерного знаку на механічному транспортному засобі, а тому його тимчасове перебування на самому видному місці є логічним та послідовним.

Стверджує, що ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт» визначено: п. 4.1 кількість знаків на транспортних засобах має бути: на тракторах, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машинах, сільськогосподарській техніці та інших механізмах: один знак; п. 4.2 знаки на транспортних засобах треба встановлювати лише в передбачених за конструкцією місцях, зазначених виробником.

Вказує, що на фото, які долучені до позову, відсутні місця передбачені конструкцією трактору відведені для номерних знаків.

Отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2023 відкрито провадження у справі та розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивачу судом було надіслано копію ухвали суду від 16.06.2023. Відповідачам судом було надіслано копію ухвали суду від 16.06.2023 та копію позовної заяви із додатками.

13.07.2023 представником відповідача-2 було подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача ДПП на належного - ГУ НП у Рівненській області.

19.07.2023 представником позивача було подано до суду заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ГУ НП у Рівненській області.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.08.2023 до участі у справі було залучено ГУ НП у Рівненській області в якості співвідповідача.

28.08.2023 представником відповідача-3 було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення мотивував тим, що позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення визнав факт порушення ним ПДР, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

18.09.2023 представником позивача було подано до суду клопотання про долученння доказів на підтвердження вартості понесених витрат на правову допомогу.

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то сторони у судове засідання не викликалися.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.06.2023 відносно позивача працівником поліції було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме за те, що 05.06.2023 близько 21 год 40 хв в смт Володимирець по вул. Північній ОСОБА_1 здійснив рух т/з «Case МХ310», д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, що закріплений не в установленому місці, а саме: під лобовим склом, чим порушив вимоги п. 2.9.в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 2.9. «в» ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці.

Згідно п. 30.2 ПДР забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Диспозиція частини 1 статті 121-3 КУпАП визначає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. ЗНАКИ НОМЕРНІ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» розроблені Технічним комітетом стандартизації «Дорожній транспорт» (ТК 80), прийняті та є чинними за наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 21.12.2019 №465 з 2020-03-16. Цей стандарт розроблено згідно з правилами, установленими в національній стандартизації України на заміну ДСТУ 4278:2012.

Цей стандарт установлює типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування номерних знаків (далі знаки) для: транспортних засобів усіх типів, які призначено для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та підлягають державній реєстрації та обліку: автомобілів, автобусів, мопедів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, квадроциклів, трициклів та інших прирівняних до них транспортних засобів, самохідних машин, причепів та напівпричепів; транспортних засобів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту; транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування: великотоннажних транспортних засобів та інших технологічних транспортних засобів, тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів. Дозволено закріплювати на транспортні засоби знаки, виготовлені згідно з попереднім виданням цього стандарту.

Так, відповідно до розділу 4 даного стандарту кількість знаків на ДТЗ (дорожніх транспортних засобах) повинна становити, зокрема, на тракторах: один знак.

Знаки на транспортні засоби встановлюються в передбачених конструкцією місцях, вказаних підприємством-виробником.

На виконання ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» на транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають встановленим вимогам. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Єдині зразки державних номерних знаків та вимоги до них, у тому числі тих, що виготовляються за індивідуальним замовленням, встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2021 № 166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.2021 за № 353/35975 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» затверджено Вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів та Єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів.

Зокрема, Розділом 8 вказаного Наказу (правила застосування знаків) визначено, що кількість знаків на тракторах повинна становити - один знак.

З вказаних норм вбачається, що на тракторах необхідно встановлювати один державний номерний знак.

У позовній заяві позивач визнає той факт, що номерний знак НОМЕР_1 під час руху 05.06.2023 близько 21 год 40 хв на транспортному засобі «Case МХ310» знаходився під лобовим склом.

Це було зумовлено тим, що номерний знак був пошкоджений під час роботи на полі, з якого їхав позивач, а тому він помістив його під лобове скло.

Тобто позивач визнає той факт, що 05.06.2023 близько 21 год 40 хв він керував транспортним засобом «Case МХ310» із номерним знаком НОМЕР_1 , який був закріпленим у не встановленому для цього місці.

Разом із цим, як було зазначено вище, пунктами 2.9.в, 30.2 ПДР, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП забороняється керування транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці.

Отже, після установлення позивачем факту пошкодження номерного знаку та поміщення його під лобове скло, керування таким транспортним засобом відповідно до вищезгаданих норм було заборонене до усунення таких недоліків, шляхом закріплення номерного знаку у встановленому для цього місці.

Водночас продовживши рух таким транспортним засобом позивач дійсно порушив п. 2.9.в, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Доводи позивача про те, що пошкодження номерного знаку відбулося під час виконання робіт у полі не є виключенням відповідно з 2.9.в, 30.2 ПДР та не скасовують адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Також суд відхиляє доводи позивача про те, що у транспортного засобу «Case МХ310» відсутнє місце для установлення номерного знаку, оскільки надані фотозображення не є беззаперечним підтвердженням цього факту, проте жодних інших технічних документів на підтвердження цього факту, зокрема виданих підприємством-виробником, суду надано не було.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає в частині вимог до відповідача-3.

Щодо позовних вимог до відповідачів поліцейського СРПП відділення поліції № 1 (смт Володимирець) Вараського районного відділу поліції ГУ НП у Рівненській області сержанта Харчука П.Г. та Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у п. 7 ч. 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами п. 5 ст. 213 КпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Стаття 222 КпАП України встановлює, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, частина друга статті 44-3, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Приписами ч. 3 статті 288 КпАП України визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 121-3 КпАП України, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме: від імені Департаменту патрульної поліції та територіальних органів Національної поліції, зокрема ГУ НП у Рівненській області.

Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за № 724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаних справах вказав, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Суд приходить до висновку, що органом Національної поліції у даній справі є ГУ НП у Рівненській області, оскільки відповідач-1 є його посадовою особою, а тому судом було здійснено розгляд справи по суті заявлених вимог саме до відповідача ГУ НП у Рівненській області, як суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до поліцейського СРПП відділення поліції № 1 (смт Володимирець) Вараського районного відділу поліції ГУ НП у Рівненській області сержанта Харчука П.Г. та Департаменту патрульної поліції не підлягають задоволенню, оскілки пред`явлені до неналежних відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 121, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Усатова І.А.