Справа № 440/12771/24
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/12771/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про визнання протиправними дій щодо відмови ОСОБА_2 у продовженні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана - особи з інвалідністю внаслідок війни та відмови у видачі відповідного посвідчення - "Посвідчення члена сім`ї загиблого"; зобов`язання продовжити статус члена сім`ї та видати посвідчення ОСОБА_2 згідно Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою КМУ від 12.05.1994 року № 302, відповідне посвідчення - "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 є донькою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_3 . Померлий ОСОБА_3 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, отримав 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відтак, позивач вважає, що ОСОБА_2 у відповідності до вимог статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, у зв`язку з чим звернулася із відповідною заявою про продовження статусу до відповідача, однак останній їй відмовив.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/12771/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем наданий суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначав, що управлінням прийнято рішення від 23.04.2024 року № 80, яким відмовлено у продовженні ОСОБА_2 відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки причинний зв`язок захворювання та смерті ОСОБА_3 не відповідає вимогам пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо його пов`язаності з перебуванням на фронті або одержанням в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки військової частини № НОМЕР_2 від 23.10.1992 року № 321 та архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/17421 від 12.12.2018 року ОСОБА_3 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01.06.1986 року по 25.06.1986 року в складі військової частини № НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 видано посвідчення учасника ЛНА на ЧАЕС 1 категорії № НОМЕР_3 від 20.03.2000 року та посвідчення інваліда війни від 07.09.2006 року серія НОМЕР_4 .

Згідно довідки МСЕК № 0018872 від 26.01.2010 року ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності; захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Центральною військово - лікарською комісією Міністерства оборони України встановлено, що захворювання і причина смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 , Так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про свідчить витяг з протоколу № 4066 від 23.12.2014 року.

19.01.2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради видано розпорядження № 4, яким встановлено ОСОБА_2 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

29.03.2024 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 подана заява про продовження вказаного статусу.

Рішенням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради № 80 від 23.04.2024 року відмовлено в продовженні гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 1 статті 10 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позивач не погодилась із вказаним рішенням та оскаржила його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XІІ).

Відповідно до частин 1-2 статті 4 Закону №3551-XІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 7 Закону №3551-XІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 № 302 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 302), передбачено, що: Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій". Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону №3551-XІІ до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема: сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Виходячи з аналізу приписів пункту 1 статті 10 та частини 2 статті 7 Закону №3551-XII суд зазначає, що статус члена сім`ї померлого ветерана війни для позивача можливий за наявності трьох умов, а саме: померлий під час ліквідації на ЧАЕС перебував на військовій службі та отримав захворювання в період проходження військової служби; є належні докази причинного зв`язку ліквідації на ЧАЕС та захворювання, яке стало причиною набуття інвалідності та смерті; є належні докази сімейних зв`язків померлого (загиблого) військового ліквідатора на ЧАЕС та особи, яка претендує на статус члена сім`ї померлого (загиблого).

Як слідує з листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради від 15.01.2015 року № 163/6-23 ОСОБА_3 видано посвідчення інваліда війни від 07.09.2006 року серія НОМЕР_4 , відтак, він мав статус ветерана війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XІІ, як особа з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС.

Також, матеріалами справи підтверджено зв`язок смерті (захворювання, що спричинило смерть) ОСОБА_3 із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Оскільки ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 , який мав статус інваліда війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XІІ, вона має право на встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

Отже, відповідач неправомірно відмовив у продовженні ОСОБА_2 такого статусу.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача продовжити ОСОБА_2 статус члена сім`ї померлого ветерана війни та видати відповідне посвідчення, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 4 Положення № 302, членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого, а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.

Отже, ОСОБА_2 , як член сім`ї померлого ветерана війни, має право на отримання відповідного посвідчення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 (далі - Конвенція), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, треба зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб спосіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями треба розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями, оскільки вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.

Відповідно до абз.1 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, зважаючи, що право позивача на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни підтверджується матеріалами справи, належним захистом порушеного права ОСОБА_2 є необхідність зобов`язання відповідача продовжити їй вищевказаний статус та видати відповідне посвідчення.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 слід задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради (вул. Тролейбусна, 13, м. Полтава, 36014; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради щодо встановлення статусу відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 23.04.2024 року №80 щодо відмови ОСОБА_2 у продовженні статусу.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради продовжити ОСОБА_2 статус члена сім`ї померлого ветерана війни відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення встановленого зразка.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Б. Головко