Справа № 640/19317/21
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Національної поліції України від 16.10.2018 року № 974о/с (по особовому складу) відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу, із 17.10.2018 року, установивши щомісячну премію за жовтень 2018 року в розмірі 0,5 відсотків, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, компенсації за 23 доби щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2018 році, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 04 доби додаткової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Також у вказаному наказі НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с зазначено, що станом на день звільнення становить:

- стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні - 20 років 11 місяців 13 днів;

- вислуга років на пільгових умовах - 04 роки 03 місяці 25 днів.

До матеріалів справи залучені наступні документи:

- копія трудової книжки позивача;

- довідка про проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції та внутрішніх військах МВС України на оперативних посадах підполковника (міліції) поліції із зазначенням календарної та пільгової вислуги років;

- витяг із послужного списку позивача від 13.09.2019 року.

З вказаних документів вбачається, що служба позивача в органах внутрішніх справ та Національну поліцію України тривала з 29.07.1997 року по 17.10.2018 рік. Також з 16.03.2007 року по 06.11.2015 рік позивач ніс службу в підрозділах оперативної служби на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, головного оперуповноваженого інспектора (дати початку і закінчення служби в кожному підрозділі відображені в послужному списку та довідці). Окрім цього, у періоди з 20.08.2014 року по 03.09.2014 рік, з 04.09.2014 року по 17.09.2014 рік, з 18.09.2014 року по 15.10.2014 рік та з 29.05.2015 року по 01.11.2015 рік позивач приймав безпосередню участь в АТО.

Позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві, через Національної поліції України, з заявою про призначення пенсії за вислугу років, в якій просив:

1) Національну поліцію України зарахувати пільгову вислугу років в загальній кількості 05 років 02 місяці 04 дні, здобуту позивачем під час проходження служби в оперативних та оперативно-технічних підрозділах з 16.03.2007 року по 06.11.2015 рік та служби, протягом він брав участь в антитерористичній операції з 20.08.2014 року по 03.09.2014 рік, з 04.09.2014 року по 17.09.2014 рік, з 18.09.2014 року по 15.10.2014 рік та з 29.05.2015 року по 01.11.2015 рік, до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

2) Національну поліцію України здійснити позивачу перерахунок та зарахувати відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди проходження служби в загальній кількості 05 років 02 місяці 04 дні, здобуту позивачем під час проходження служби в підрозділах оперативної служби з 16.03.2007 року по 06.11.2015 рік та служби, протягом якої позивач брав участь в антитерористичній операції з 20.08.2014 року по 03.09.2014 рік, з 04.09.2014 року по 17.09.2014 рік, з 18.09.2014 року по 15.10.2014 рік та з 29.05.2015 року по 01.11.2015 рік;

3) Національну поліцію України здійснити позивачу перерахунок відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за періоди проходження позивачем служби в оперативних та оперативно-технічних підрозділах з 16.03.2007 року по 06.11.2015 рік та служби, протягом якого брав участь в антитерористичній операції І 20.08.2014 року по 03.09.2014 рік, з 04.09.2014 року по 17.09.2014 рік, з 18.09.2014 року по 15.10.2014 рік та з 29.05.2015 року по 01.11.2015 рік у загальній кількості 05 років 02 місяці 04 дні та встановити надбавку за вислугу років з урахуванням періоду пільгової вислуги років;

4) Національну поліцію України підготувати та подати до Головною управління пенсійного фонду України в м. Києві всі документи, необхідні для призначення позивачу пенсії за вислугу років, зазначивши при цьому в поданні пільгову вислугу в загальній кількості 05 років 02 місяці 04 дні;

5) Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві після отриманих документів від Національної поліції України, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, в т.ч. із зарахованою позивачу пільговою вислугою років в загальній кількості 05 років 02 місяці 04 дні, здобутої позивачем під час проходження служби в оперативних та оперативно-технічних підрозділах з 16.03.2007 року по 06.11.2015 рік та служби, протягом якої позивач брав участь в антитерористичній операції 20.08.2014 року по 03.09.2014 рік, з 04.09.2014 року по 17.09.2014 рік, з 18.09.2014 року по 15.10.2014 рік та з 29.05.2015 року по 01.11.2015 рік до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, - призначити позивачу пенсію за вислугу років у зв`язку із наявністю в позивача необхідного розміру вислуги.

Листом-відповіддю Національної поліції України від 25.06.2021 року № Ж-517/48-2021 позивачу було повідомлено, що відповідно до наказу Національної поліції України № 974 о/с дск вислуга років позивача у календарному обчисленні на день звільнення становить - 20 років 11 місяців 13 днів, у зв`язку з цим для оформлення та подачі документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років немає законних підстав.

Відмова обґрунтована статтею 102 Закону України «Про національну поліцію України», статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та підпунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1).

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначаються Законом України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Закон №2262-XII має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Пунктом «б» статті 12 Закону №2262-XII (тут і на далі в редакції станом на час звільнення позивача згідно Наказу НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с) передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно частини другої статті 17 цього Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

До вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1 2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Вислуга років для призначення пенсії у разі поновлення виплати пенсії після перерви в її одержанні, яка була раніше обчислена особі, яка має право на пенсію за цим Законом, відповідно до законодавства, яке діяло на день попереднього звільнення цієї особи зі служби, перегляду не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

На підставі наведених вище норм законодавства України суд дійшов правового висновку, що в Законі №2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 24 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 років та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 295/6301/17, від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17 та від 22.11.2018 року у справі № 161/4876/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи на час звільнення позивача зі служби (17.10.2018 року), згідно Наказу НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с, вислуга років у календарному обчисленні становила - 20 років 11 місяців 13 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону №2262-XII.

Таким чином суд приходить до висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII календарної вислуги років.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що до спірних правовідносин для призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж 05 років 02 місяці 04 дні, оскільки згідно частини четвертої статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 суперечать приписам п. «а» ст.12 Закону №2262-XII, у зв`язку з чим застосуванню підлягає саме Закон №2262-XII, оскільки у відповідності до частини четвертої статі 9 КАС України Закон №2262-XII має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Однак саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що відмова відповідача позивачу у перерахунку вислуги років, викладена у листі від 25.06.2021 року № Ж-517/48-2021, є обґрунтованою.

Крім того, суд вважає, що відповідач у листі від 25.06.2021 року № Ж-517/48-2021 не здійснював фактично обрахунку вислуги років позивача, а здійснив лише посилання на наказ Національної поліції України від 16.10.2018 року № 974о/с (по особовому складу), яким позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Саме у вказаному наказі НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с зазначено, що станом на день звільнення становить: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні - 20 років 11 місяців 13 днів; вислуга років на пільгових умовах - 04 роки 03 місяці 25 днів.

Проте доказів оскарження або скасування наказу НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с суду не подано.

Наказ НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с є актом індивідуальної дії відносно позивача, який з моменту його видання по теперішній час створює для нього юридичні наслідки щодо набуття або не набуття права на пенсію, а також розмір стаж служби в поліції, відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Вказаний наказ на даний час є чинним, ніким не оскаржувався і не скасований, а отже продовжує створювати для позивача певні юридичні наслідки, що стосуються права набуття ним пенсії на умовах Закону № 2262-ХІІ.

Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 року у справі № 800/206/15 зазначив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як вже зазначено було вище, позивач наказ від 16.10.2018 року № 974о/с про своє звільнення не оскаржував, наказ є чинним та продовжує встановлювати для позивача спірні юридичні наслідки, а отже позовні вимоги про зарахування до вислуги років для призначення пенсії наявну у позивача пільгову вислугу років є передчасними, за відсутності визнання судом протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, у даному випадку це наказ НПУ від 16.10.2018 року № 974о/с.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.