Справа № 466/11729/24
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/466/48/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

секретаря Якубів І.О.

з участю представника позивача адвоката Торопчин О.Д.

представника відповідача Сьома І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Торопчин О.Д. звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною суду до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить скасувати постанову № 609 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП винесену відносно ОСОБА_1 (відповідачем 2) в особі т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 15.11.2024 постановою № 609 від 15.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 позивача було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено штраф у сумі 25 500 гривень.

Передумовою винесення оскаржуваної постанови було складання уповноваженою службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 15.11.2024 протоколу № 609 про адміністративне правопорушення, у якому зазначено анкетні дані порушника, його сімейний стан (троє неповнолітніх дітей), місце праці, відповідно відповідач та особа яка складала протокол була обізнана з актуальними даними порушника.

Позивач скоєння правопорушення заперечив. Зазначив, що вину не визнає. Повідомлень про явку в ІНФОРМАЦІЯ_1 в будь-який спосіб не отримував.

Окрім того, позивач 21.05.2024 через систему (додаток) Резерв + вчасно уточнив свої військово облікові дані.. Усі вказані дії позивачем були вчинені до надсилання на його поштову адресу, 04.10.2024 повістки. Позивач як багатодітний батько має право на відстрочку від призову під час мобілізації, чим і скористався.

Вважає, що адміністративне стягнення застосоване безпідставно та не відповідає фактичним обставинам справи, а тому постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

05.12.2024р. від відповідача надійшов відзив (заперечення) на позовні вимоги, в якому позов не визнав, вказав, що позивача законно було притягнено до адміністративної відповідальності за те, що він не прибув в ТЦК з метою проходження ВЛК. Зазначив, що повістка про виклик була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з описом вкладення про вручення за адресою місця проживання, котра вказана ОСОБА_1 під час уточнення свої даних. 14.10.2024 повернуто на адресу ТЦК поштове відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За вказаних обставин вважає, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибуття до територіального центру комплектування. Виходячи з викладеного відповідач просить у позові відмовити.

27.12.2024р. представником позивача надано додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що в матеріалах справи міститься повістка про явку позивача на 11.00 год. 14.10.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, які упродовж крайніх 5 ти років уточнювались чотири рази. Разом з тим, саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 як багатодітному батьку трьох малолітніх дітей надано відстрочку від призову під час мобілізації' на особливий період. Відповідно у справі відсутні протиправні наслідки неявки позивача, як складові ознак адміністратвного правопорушення у сфері оборони та мобілізації. Згідно бланку повістки, "в т.зв. шапці" (заголовку) зазначено назву органу, як ІНФОРМАЦІЯ_3 . Така юридична особа в Реєстрі юридичних осіб відсутня.

Відповідно до даних які містяться в ЄДР та пошуку за номером зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відрізняється від назви вказаної у заголовку органу який застосував адміністративне стягнення. Сам протокол про адміністратвне правопорушення від 15.11.2024 містить фабулу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідно до якої, позивач на 11:00 год. 15.10.2024 не з`явився за повісткою в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не узгоджується із записами у самій повістці на 11.00 год. 14.10.2024.

Окрім того, в якості письмового доказу неявки ОСОБА_1 та відсутності поважних на це причин до справи долучено рапорт датований 22.10.2024 про те, що станом 24.10.2024 позивач на виклик в ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився. Тобто рапорт, в розумінні КАС України - письмовий доказ, документ складено раніше на 2 дні, ніж зазначена дата не явки.

Просить врахувати додаткове пояснення під час розгляду справи і прийняття рішення за наслідком розгляду позову.

В судовому засіданні, яке відбулось 24.06.2025р. представник позивача та позивач не з`явились, однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять такі задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 24.06.2025р. не з`явився.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.205 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 15.11.2024 постановою № 609 від 15.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено штраф у сумі 25 500 гривень.

Як вбачається з фабули оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 прибув 15.11.2024 близько 10 год. 50 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_1 , де під час розгляду справи було встановлено, що позивачу 04.10.2024 за адресою реєстрації/проживання була направлена повістка рекомендованим листом через «Укрпошту», з явкою на прибуття до відповідача на 11.00 год. 15.10.2024, з метою проходження медичного огляду та уточнення військово-облікових даних, проте на виклик не з`явився, причин які б були поважними не повідомив, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити медичний огляд та лікування в лікувально - профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною 1 статті 210 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період визначені приписами ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період визначені приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Наведені норми визначають різні склади правопорушень та є бланкетними, і при їх застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку, законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та запровадження в Україні особливого періоду.

Як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови від 15.11.2024 №609 гр. ОСОБА_1 04.10.2024 за адресою будо напрвлено повістку, з метою проходження медичного огляду та уточнення військово-облікових даних, проте на виклик не з`явився, причин які б були поважними не повідомив, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Однак, в оскаржуваній постанові не розкрито склад адміністративного правопорушення передбаченого статтею 210-1 КУпАП, яка ставиться в вину позивачу.

Таким чином, відповідач в оскаржуваній постанові невірно кваліфікував дії позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що тягне за собою її скасування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являвся та оновлював, як особисто, так і через сервіс РЕЗЕРВ+ свої військово-облікові дані, зокрема: 20.11.2019 року позивача взято на військовий облік, про що свідчить штамп та запис на звороті його військово-облікового документу; 03.01.2020 позивачу присвоєно військове звання рядовий, (згідно запису у військово-обліковому документі). 14.11.2022 у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_1 проставлено відбиток мастичної гербової печатки (РТЦК та СП) відповідача. 21.05.2024 через систему (додаток) Резерв + позивач вчасно уточнив свої військово-облікові дані. Докази наведених вище обставин,(письмові докази) долучаю. Усі вказані дії позивачем були вчинені до надсилання на його поштову адресу, 04.10.2024 повістки.

Суд не погоджується з висновком відповідача про доведеність винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, оскільки спірною постановою встановлено порушення військовозобов`язаним правил військового обліку, що не охоплюється складом статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є незаконною та її слід скасувати.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позов задоволено на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути понесені ним судові витрати.

При цьому, зважаючи на невірну кваліфікацію відповідачем суб`єкт адміністративного правопорушення, що має наслідок безумовне скасування оскаржуваної постанови, суд знаходить, що інші доводи позивача не заслуговують на увагу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,19,77,139,229, 241-246,250, 255, 286, 293,295 КАС України,суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , майора ОСОБА_2 , №609 від 15 листопада 2024 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУПАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.07.2025.

Суддя В. В. Свірідова