Справа № 160/7584/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2025 рокуСправа №160/7584/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання бездіяльності протиправною,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просив:
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Луганській області прийняти нове законне рішення по відновленню права позивача на житлову субсидію і продовження ОСОБА_1 виплати житлової субсидії на домогосподарство позивача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2024 року;
- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області по відновленню права позивача і продовженню виплати житлової субсидії, ігнорування інформації про особові рахунки на житлово-комунальні послуги в заявах ОСОБА_1 від 13.12.2024 року, 28.12.2024 року, 08.01.2025 року, 23.01.2025 року, - протиправною і такою, яка протиправно перешкоджає поновленню права позивача на житлову субсидію і продовженню її виплати, а також зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області передати їх на розгляд до ГУ ПФУ в Луганській області для вирішення питання по відновленню права позивача на житлову субсидію і продовження її виплати на домогосподарство ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з червня місяця 2024 року позивачу припинено виплату житлової субсидії. Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про продовження виплати житлової субсидії. Проте, у задоволенні заяви позивача було відмовлено. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Позовна заява не відповідала вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), тому, ухвалою суду від 17.03.2025 року була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви від 01.04.2025 року за вх. №2361/25.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року позивачу поновлено строк звернення з позовною заявою до суду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою витребувано:
- від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином засвідчену копію заяви від 07.08.2024 р. зі штампом вхідної кореспонденції, з якої вбачається дата тримання такої заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а також належним чином засвідчені копії всіх документів, що стосуються розгляду даної заяви.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що у зв`язку зі зміною місця проживання позивач мав звернутись із заявою про призначення житлової субсидії за місцем фактичного проживання. Наголошує на тому, що права позивача не порушував та діяв у межах чинного законодавства.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач звернення про призначення житлової субсидії не подавав, натомість подавав звернення у порядку Закону України «Про звернення громадян», на які відповідачем надано відповіді та роз`яснення. Наголошує на тому, що права позивача не порушував та діяв у межах чинного законодавства.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзиви, в якій останній заперечив проти тверджень відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву, підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовну заяву. Також, позивачем подано клопотання про витребування доказів.
Цією ж ухвалою зупинено провадження у справі до надання витребуваних судом доказів.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на адресу суду надійшли документи на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року.
Від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить:
- замінити первісного відповідача ГУ ПФУ в Луганській області належним відповідачем ГУ ПФУ в Житомирській області;
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Житомирській області виконати п. 3 Постанови КМУ № 215 від 07.03.2022 року «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану», встановити право позивача для продовження виплати житлової субсидії і прийняти нове законне рішення по відновленню права позивача на житлову субсидію і продовження виплати житлової субсидії на домогосподарство позивача, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України в Луганській області за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2024 року;
- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області по відновленню права позивача і продовженню виплати житлової субсидії, ігнорування інформації про особові рахунки на житлово-комунальні послуги в заявах позивача від 13.12.2024 р., 28.12.2024 р., 08.01.2025 р., 23.01.2025 р., заведення позивача в оману і надання хибної інформації - протиправною і такою, яка протиправно перешкоджає поновленню права позивача на житлову субсидію і продовженню її виплати, а також зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області передати заяви позивача на розгляд до ГУ ПФУ в Житомирській області для вирішення питання по відновленню права позивача на житлову субсидію і продовження її виплати на домогосподарство позивача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2024 року;
- стягнути з ГУ ПФУ в Житомирській області і ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за завдану позивачу моральну шкоду на протязі тривалого часу, введення позивача в оману і надання хибної інформації по 50 000 грн. з кожного.
Ухвалою суду від 20.06.2025 року поновлено провадження в адміністративній справі.
Ухвалою суду від 20.06.2025 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду.
Клопотання ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області на належного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у справі № 160/7584/25.
Розпочато розгляд адміністративної справи спочатку.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято до розгляду в наступній редакції:
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Житомирській області виконати п. 3 Постанови КМУ № 215 від 07.03.2022 року «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану», встановити право позивача для продовження виплати житлової субсидії і прийняти нове законне рішення по відновленню права позивача на житлову субсидію і продовження виплати житлової субсидії на домогосподарство позивача, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України в Луганській області за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2024 року;
- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області по відновленню права позивача і продовженню виплати житлової субсидії, ігнорування інформації про особові рахунки на житлово-комунальні послуги в заявах позивача від 13.12.2024 р., 28.12.2024 р., 08.01.2025 р., 23.01.2025 р., заведення позивача в оману і надання хибної інформації - протиправною і такою, яка протиправно перешкоджає поновленню права позивача на житлову субсидію і продовженню її виплати, а також зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області передати заяви позивача на розгляд до ГУ ПФУ в Житомирській області для вирішення питання по відновленню права позивача на житлову субсидію і продовження її виплати на домогосподарство позивача, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з червня 2024 року;
- стягнути з ГУ ПФУ в Житомирській області і ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за завдану позивачу моральну шкоду на протязі тривалого часу, введення позивача в оману і надання хибної інформації по 50 000 грн. з кожного.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем у заяві не було вказано перелік житлово-комунальних послуг та номери особових рахунків. Крім того, відповідач просив суд поновити строк для подання відзиву.
При вирішенні цього клопотання суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч. 6 ст. 121 КАС України).
З наведеної вище норми вбачається, що процесуальний строк, може бути продовжений за наявності поважних причин. При цьому поважними за змістом вказаної норми процесуального права визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 8 КАС України передбачено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Таким чином, враховуючи викладене вище, доводи, викладені представником відповідача, суд, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, робить висновок, про необхідність поновити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк на подання до суду відзиву на позовну заяву.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшла відповідь на відзиви, в якій вона заперечила проти тверджень відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву, підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позовну заяву. Також, позивачем подано клопотання про витребування доказів.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли доповнення до поданого відзиву на адміністративний позов, в яких останній наголошує на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди позивачу.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшли заперечення щодо доповнень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в яких позивач наголошував на порушенні його прав та правомірності заявлених позовних вимог.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
05.08.2024 року донька ОСОБА_1 звернулась в інтересах матері до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила вирішити питання виходу працівника відділу обслуговування громадян №1 до її немобільної матері для складання заяви про продовження житлової субсидії.
За допомоги компетентних осіб Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в інтересах позивача було складено заяву від 07.08.2024 року про продовження надання житлової субсидії.
14.08.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу житлової субсидії.
31.10.2024 року та повторно 10.11.2024 року та 12.11.2024 року донька позивача звернулась в інтересах матері до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила надати відповідь, чи продовжено її матері житлову субсидію.
15.11.2024 року донька позивача звернулась в інтересах матері до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі скаргою на дії працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з підстав неотримання відповідей на направлені звернення.
Аналогічні відповіді надано відповідачем на звернення позивача від 23.01.2025 року та від 08.01.2025 року листами від 29.01.2025 року №5271-3284/М-01/8-0400/25 та від 06.02.2025 року №6635-1005/М-01/8-0400/25 «Про розгляд звернення» відповідно.
Позивач із такою позицією відповідачів не погоджується, що стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 року № 1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» визначено, що з 1 грудня 2022 року призначення житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 в редакції, чинній на момент призупинення позивачу виплати житлової субсидії (далі Положення № 848).
Відповідно до пункту 1 Положення № 848 це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій:
- щомісячної житлової субсидії на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме: житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами;
- щомісячної житлової субсидії на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), та витрат на комунальні послуги в такому будинку;
- житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік.
Пунктом 22 Положення № 848 встановлено, що житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства:
- які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку);
- які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому на підставі договору наймання (оренди) житла (далі - орендарі), за рішенням суду, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію, у разі, коли їм нараховується плата за житлово-комунальні послуги;
- які не зареєстровані (не задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично проживають у ньому без укладеного договору наймання (оренди) житла, у разі, коли вони є внутрішньо переміщеними особами.
У випадках, передбачених абзацами 3 і 4 цього пункту, склад домогосподарства декларується заявником під час звернення за призначенням житлової субсидії з додаванням до заяви відповідних документів, що підтверджують проживання за фактичною адресою домогосподарства.
Житлова субсидія не може призначатися одночасно і за зареєстрованим місцем проживання особи, і за її задекларованим місцем проживання, і за місцем її фактичного проживання.
Згідно пункту 14 Положення № 848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), зокрема якщо:
- у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:
- за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або
- такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів (крім випадків, зазначених в абзацах дев`ятому - одинадцятому цього підпункту). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування, навчання або догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідними документами, а також дні перебування за кордоном - протягом періоду воєнного стану в Україні та двох місяців після його припинення або скасування. При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб в період перебування їх за кордоном не розраховуються.
Згідно з пунктом 24 Положення № 848 житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані та/або задекларовані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають), крім осіб, які перебувають за кордоном понад 60 днів на день звернення за призначенням житлової субсидії або день призначення житлової субсидії, без звернення громадян. На осіб із складу домогосподарства розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.
Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване/задеклароване або фактичне місце проживання відмінне від адреси домогосподарства (крім доходів одного з подружжя, якщо обом більше 60 років і вони проживають у сільській місцевості або селищах міського типу, доходів батьків у разі призначення субсидії студентам, які зареєстровані у гуртожитку за місцем навчання, та доходів одного з батьків дитини у разі призначення субсидії другому з батьків з дитиною у разі, коли батьки розлучені або не перебували у шлюбі, а також осіб, які перебувають у полоні, що підтверджується відомостями та/або документами, наданими уповноваженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, державними реєстраторами, суб`єктами державної реєстрації, установами та організаціями в порядку та випадках, визначених законодавством, або вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду, або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, або перебувають за кордоном понад 60 днів на день звернення за призначенням житлової субсидії або день призначення житлової субсидії, без звернення громадян). При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються.
Під час призначення житлової субсидії соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на членів домогосподарства, які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично в ньому не проживають у зв`язку з призовом на строкову військову службу. При цьому фактичні доходи таких осіб не враховуються в сукупний дохід домогосподарства.
Кількість членів домогосподарства визначається на початок місяця, з якого призначається житлова субсидія.
Відповідно до пункту 25 Положення № 848 у разі коли у складі домогосподарства кількість фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих членів домогосподарства є меншою за кількість членів домогосподарства, зареєстрованих та/або задекларованих у житловому приміщенні (будинку), соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування розраховуються на фактично проживаючих зареєстрованих та/або задекларованих за цією адресою членів домогосподарства.
Доходи членів домогосподарства, які зареєстровані (задекларовані) в житловому приміщенні (будинку), але фактично за цією адресою не проживають, у сукупний дохід домогосподарства не враховуються. Ця норма не поширюється на випадок, визначений в абзаці третьому пункту 24 цього Положення (за винятком осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти, або перебувають за кордоном понад 60 днів на день звернення за призначенням житлової субсидії або день призначення житлової субсидії, без звернення громадян).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з червня місяця 2024 року було припинено виплату житлової субсидії.
Суд звертає увагу, що пункт 119 Положення № 848 передбачає, що за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі коли громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у пункті 90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення; настали умови, у тому числі під час отримання житлової субсидії, зазначені у підпунктах 2, 4, 8-10 пункту 14 цього Положення, виявлені, зокрема, на підставі рекомендацій Мінфіну, отриманих відповідно до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат».
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави стверджувати, що порядок призначення та припинення надання житлової субсидії здійснюється лише на підставі прийнятого уповноваженим органом рішення, форма та зміст якого повинні відповідати вимогам Положення № 848.
Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо прийняття органом Пенсійного фонду України відповідного рішення про припинення виплати позивачу субсидії з червня місяця 2024 року (тобто, до моменту, коли позивач дізналась про припинення виплати житлової субсидії та до моменту її подальших звернень до органів Пенсійного фонду України, починаючи з 07.08.2024 року та отримання рішення про відмову від 14.08.2024 року).
У позовній заяві відсутні відомості та матеріалами справи не підтверджено наявність рішення про припинення виплати позивачу субсидії, отримання позивачем такого рішення та доведення до відома позивача про наявність такого рішення. Зазначені обставини не спростовані відповідачами.
Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати позивачу житлової субсидії, тому, дії пенсійного органу щодо припинення виплати позивачу субсидії з липня місяця 2024 року не відповідають вимогам Положення №848, а отже, є протиправними.
Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що пенсійним органом не виконано вимог Порядку №848 та припинено виплату субсидії позивачу у спосіб, що не відповідає нормативно-правовому акту, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача слід задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №б/н від 14.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.06.2024 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива з 01.06.2024 року.
Разом з тим, суд зазначає, що у рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Отже питання передання заяви на розгляд до відповідного органу Пенсійного фонду України належить до дискреційних повноважень Пенсійного фонду України, в які суд не має права втручатись, порушуючи відповідну правову процедуру, тому, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн з кожного відповідача, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначений у статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Пунктом 3Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30.01.2018 року у справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при розгляді цього спору.
За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Разом з тим, позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди, а також доказів погіршення його здоров`я внаслідок дій з боку відповідачів (медичних довідок, висновків тощо).
Суд вказує на відсутність будь-яких допустимих та належних доказів того, що рішення, дії (бездіяльність) відповідачів щодо припинення житлової субсидії вплинули на стан здоров`я позивача та зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього.
Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з рішеннями, діями (бездіяльністю) відповідачів утворювали підстави для стягнення з останніх моральної шкоди.
Таким чином, позивачем жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань рішеннями, діями (бездіяльністю) відповідачів, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідачів.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вказує на те, що позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.
Разом з тим, саме по собі таке твердження позивача не є підставою для стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі по 50 000,00 грн з кожного, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат, наявності причинного зв`язку між шкодою і діянням відповідачів та вини останніх в заподіянні позивачу страждань та втрат, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення відшкодування за завдану моральну шкоду у сумі по 50 000,00 грн з кожного відповідача.
Зазначений висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 21.02.2020 року у справі № 363/3520/16-а, від 21.02.2020 року у справі №628/3028/16-а та від 15.04.2020 року у справі №815/63/18, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом при розгляді цієї справи.
Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами справи не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №б/н від 14.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.06.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива з 01.06.2024 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса