Справа № 120/16720/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 р. Справа № 120/16720/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №60 від 27.11.2024 про відмову в призначені позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи згідно його трудової книжки, а саме: з 14.08.1980 по 25.04.1981, з 29.04.1981 по 27.09.1981, з 12.10.1981 по 10.02.1982, з 24.02.1982 по 26.12.1982, з 27.03.1983 по 31.10.1983, з 02.11.1983 по 05.12.1985, з 10.12.1985 по 13.02.1987, з 24.02.1987 по 23.01.1990, з 14.02.1990 по 22.11.1990 та з 01.12.1990 по 04.08.1992.

Ухвалою судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

На адресу суду відповідачем подано відзив. Так, заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивач 21.11.2024 звернувся через веб портал Пенсійного фонду України з заявою та документами щодо призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано період роботи позивача згідно його трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення дати народження на титульній сторінці трудової книжки без внесення відповідних змін, а також по-батькові заявника не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

Відповідач вказує, що страховий стаж позивача становить: для права - 10 років 1 місяць 27 днів, для розрахунку - 8 років 11 місяців 19 днів, що є не достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, на думку відповідача, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло правомірне та обґрунтоване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. За таких обставин вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому у їх задоволенні просить суд відмовити.

Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 65 років, 21.11.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши до заяви необхідний пакет документів.

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів відповідач прийняв рішення від 27.11.2024 №260 про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу в розумінні ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Мотивами прийняття даного рішення слугувало те, що згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж заявника на день звернення складає: для права - 10 років 1 місяць 27 днів, для розрахунку - 8 років 11 місяців 19 днів. При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення дати народження на титульній сторінці трудової книжки без внесення відповідних змін, а також по-батькові заявника не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

Вважаючи, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про не зарахування періоду його трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Частиною третьою статті 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Отже, позивачу для призначення пенсії в 2024 році необхідно мати страховий стаж не менше 15 років.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон від 05.11.91 № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637) також визначено, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, при цьому потреба у наданні додаткових відомостей або ж уточненні інших відомостей виникає лише тоді, коли у заявника відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній, або ж містяться неточні записи про період його роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Як слідує зі змісту рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 27.11.2024 №260 про відмову у призначенні пенсії, підставою для не зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи слугувало те, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 наявне виправлення дати народження на титульній сторінці трудової книжки без внесення відповідних змін, а також по-батькові заявника не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

Водночас, як вже було зазначено вище, основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, досліджуючи зміст записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , судом встановлено, що позивач працював:

- з 14.08.1980 по 25.04.1981 (наказ про прийняття № 35 від 18.08.1980 та наказ про звільнення № 24 від 25.05.1981) - Нижньо-Одеське управління технологічного транспорту виробничого об`єднання «Комінефть» (записи №№ 5-6);

з 29.04.1981 по 27.09.1981 (наказ про прийняття № 127-к від 30.04.1981 та наказ про звільнення № 323-к від 29.09.1981) - Нижньовартівське управління бурових робіт (записи №№7-8);

- з 12.10.1981 по 10.02.1982 (наказ про прийняття № 29 від 12.10.1981 р. та наказ про звільнення № 31 від 10.02.1982 р.) - АТ ВНІПІТРАНСГАЗ (записи №№ 9-10);

- з 24.02.1982 по 26.12.1982 (наказ про призначення № 53 від 24.02.1982 та наказ про звільнення № 11 від 27.01.1983) - Прилукське управління «Укрнафта» (записи №№ 11-12);

- з 27.03.1983 по 31.10.1983 (наказ про прийняття № 104-к від 30.03.1983 та наказ про звільнення № 364-к від 25.10.1983) (записи №№ 13-14);

- 02.11.1983 по 05.12.1985 (наказ про зарахування №364-к від 25.10.1983, наказ про звільнення №16 від 05.12.1985) - «Колгосп імені Шевченка» (записи №№ 15-16);

- з 10.12.1985 по 13.02.1987 (наказ про прийняття № 32 від 10.12.1985 та наказ про звільнення № 71 від 13.02.1987) - Рожнятівська районна типографія (записи №№ 17-19);

- з 24.02.1987 по 23.01.1990 (наказ про прийняття № 46-к від 23.02.1987 та наказ про звільнення № 19-к від 23.01.1990) - Муравленківське управління бурових робіт (записи №№20 - 22);

- з 14.02.1990 по 22.11.1990 (наказ про прийняття № 20-к від 12.02.1990), (записи №№ 23 - 24);

- з 01.12.1990 по 04.08.1992 (протокол про прийняття № 2 від 02.10.1990 та протокол про звільнення №6 від 04.08.1992) - Кооператив «Ватра» (записи №№ 25 - 26).

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджена його робота з 14.08.1980 по 25.04.1981, з 29.04.1981 по 27.09.1981, з 12.10.1981 по 10.02.1982, з 24.02.1982 по 26.12.1982, з 27.03.1983 по 31.10.1983, з 02.11.1983 по 05.12.1985, з 10.12.1985 по 13.02.1987, з 24.02.1987 по 23.01.1990, з 14.02.1990 по 22.11.1990 та з 01.12.1990 по 04.08.1992.

Щодо періоду трудової діяльності позивача з 02.11.1983 по 05.12.1985 в колгоспі імені Шевченка, то суд вважає за необхідне додатково зазначити, що цей спірний період підтверджується, окрім трудової книжки позивача, ще й архівною довідкою від 13.10.2020 №П-77/04-01, згідно якої позивач працював в колгоспі ім. Шевченка з листопада 1983 року по грудень 1985 року із зазначенням відомостей про вироблені трудодні.

Суд враховує, що вказані записи містять необхідні відомості про роботу у спірний період. Наведене спростовує сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами. Тобто, суд вважає такі записи належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача.

Поряд із цим, єдиною підставою для неврахування відповідачем наведених вище відомостей та періодів роботи позивача було те, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 наявне виправлення дати народження на титульній сторінці трудової книжки без внесення відповідних змін, а також по-батькові заявника не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).

З цього приводу суд зазначає, що дійсно на титульній сторінці трудової книжки позивача наявні виправлення в даті народження позивача (щодо року народження) та по-батькові позивача зазначено як " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_2 ".

Втім суд наголошує на тому, що певні неточності на записах в трудовій книжці, виправлення в записах, помилки, інші неточності допущені працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства.

Вказані недоліки не можуть бути безумовною підставою для висновку про незарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи.

Крім того, вказані недоліки не можуть спростовувати факт перебування позивача у трудових відносинах з роботодавцями та, як наслідок, не можуть бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи у його страховий стаж.

Так, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд із тим, відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд також зважає на те, що на момент заповнення (23.09.1974) та внесення у трудову книжку позивача НОМЕР_1 спірних записів у період до 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), а з 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), положення яких також покладають обов`язок у виправленні неправильних записів в трудовій книжці на власника або уповноваженого ним органу.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити особу права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки або ж іншої документації на підприємстві може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

При цьому суд враховує те, що ні Постановами, ні Інструкцією, не передбачено наслідків для особи, на яку оформлено трудову книжку, за порушення порядку ведення такої трудової книжки.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Також суд враховує те, що відповідно до п. 38 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Тобто, у разі виникнення сумнівів щодо правомірності видачі документів або наявності у них неточностей чи неповної інформації, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки таких документів та відповідно встановлення необхідної інформації, зокрема щодо трудового стажу осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії, що також передбачено статтею 44 Закону № 1058.

В даному випадку, орган Пенсійного фонду не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підтвердження стажу позивача.

Поряд із тим відповідачем не наведено жодних аргументів про те, що трудова книжка НОМЕР_1 на ОСОБА_1 стосується іншої особи, аніж позивача, як і не надано доказів які б спростовували спірний у цій справі період трудової діяльності позивача.

При цьому виправлення у даті народження позивача (яке до речі частково завірене особою, яка заповнила трудову книжку) як і по-батькові позивача не є тими недоліками, які б унеможливлювали встановлення приналежності такої трудової книжки саме позивачу.

Відтак з огляду на викладене, враховуючи те, що ані суд, ані відповідачі не встановили недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки позивача, а тому на переконання суду її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначені у спірному рішенні обставини, не можуть поза розумним сумнівом, позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 27.11.2024 №60 є протиправним та підлягає скасуванню.

Окрім цього, суд додатково звертає увагу, що позивач у періоди своєї трудової діяльності з 14.08.1980 по 04.08.1992 також працював на території теперішньої РФ, у зв`язку з чим необхідне зазначити наступне.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з РФ дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. Крім того, з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді від 13.03.1992.

Водночас за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи та зарахуванню заробітної плати позивача за такий період, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак припинення участі РФ в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача в РФ, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Право позивача на зарахування періодів роботи в РФ в період дії Угоди не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі N 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, враховуючи те, що відповідач у рішенні від 27.11.2024 №60 протиправно відмовив позивачу у призначені пенсії за віком, не зарахувавши при цьому періоди його трудової діяльності з 14.08.1980 по 25.04.1981, з 29.04.1981 по 27.09.1981, з 12.10.1981 по 10.02.1982, з 24.02.1982 по 26.12.1982, з 27.03.1983 по 31.10.1983, з 02.11.1983 по 05.12.1985, з 10.12.1985 по 13.02.1987, з 24.02.1987 по 23.01.1990, з 14.02.1990 по 22.11.1990 та з 01.12.1990 по 04.08.1992, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивача у межах спірних правовідносин є визнання протиправним та скасування відповідного рішення відповідача та, як наслідок, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши при цьому до страхового стажу наведені вище періоди трудової діяльності позивача, які були предметом розгляду цієї справи.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити, водночас обравши при цьому правильний і ефективний спосіб захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1211,20 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.11.2024 №60 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його страхового стажу періоди трудової діяльності з 14.08.1980 по 25.04.1981, з 29.04.1981 по 27.09.1981, з 12.10.1981 по 10.02.1982, з 24.02.1982 по 26.12.1982, з 27.03.1983 по 31.10.1983, з 02.11.1983 по 05.12.1985, з 10.12.1985 по 13.02.1987, з 24.02.1987 по 23.01.1990, з 14.02.1990 по 22.11.1990 та з 01.12.1990 по 04.08.1992 згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.08.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович