Справа № 460/10499/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2025 року м. Рівне №460/10499/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О. за участю секретаря судового засідання Симонюк Ю.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: представників позивача адвокатів Гладчук З.Я. та Барашивця А.Ю., представника відповідача адвоката Дяденчука А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Рівненського виконавчого округу Сідоренка Сергія Петровича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернулась через свого представника до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) з вказаним позовом до Приватного виконавця Рівненського виконавчого округу Сідоренка Сергія Петровича (далі відповідач або приватний виконавець), у якому з урахуванням редакції позовної заяви, доданої до заяви про усунення недоліків від 15.07.2025, просить суд скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника основної винагороди від 04.06.2025 року у ВП№78281669.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що відповідач за відсутності для цього передбачених законом підстав протиправно прийняв оскаржувану позивачем постанову від 04.06.2025 про стягнення з ОСОБА_1 (як з боржника) основної винагороди приватного виконавця у ВП№78281669 з примусового виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2025 у справі №569/25295/24 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний для ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення. Зазначену постанову відповідача позивач вважає необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки забезпечення позову не передбачало реального примусового стягнення коштів чи майна, а тому у відповідача були відсутніми правові підстави для нарахування і стягнення з позивача винагороди, тоді як неправомірне і передчасне нарахування відповідачем такої винагороди є порушенням приписів статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» та суперечить гарантованим Конституцією України принципам розумності та пропорційності. Крім того, позивач стверджує про те, що зазначена ухвала Рівненського міського суду від 03.06.2025 у справі №569/25295/24, на підставі якої було відкрите виконавче провадження, на цей час оскаржується в апеляційному порядку, що унеможливлює остаточне її виконання та ставить під сумнів законність дій виконавця.

Відповідач через свого уповноваженого представника-адвоката подав до суду відзив на позовну заяву, де проти задоволення позовних вимог заперечив та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Заперечуючи проти позову відповідач зазначає про те, що приватний виконавець (відповідач) на виконання вимог статті 31 Закону № 1403-VIII був зобов`язаний винести постанову про стягнення основної винагороди з боржника, а розмір стягнутої приватним виконавцем суми основної винагороди відповідає приписам абзацу 3 пункту 12 Порядку № 643 та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», тоді як позивачем не спростовано законності такої постанови та правильності обрахунку розміру основної винагороди, а наведені у позовній заяві доводи позивача ґрунтуються на неправильному застосуванні статті 45 Закону №1404-VIII, статті 31 Закону №1403-VIII та суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які сформовані у справах, спір у яких виник за подібних правовідносин.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 18.06.2025 у паперовій формі безпосередньо через канцелярію суду, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 18.06.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 23.06.2025 суд прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею за правилами загального позовного провадження з особливостями, що передбачені статтями 268, 269, 271, 272, 287 параграфу 2 глави 11 КАС України, судове засідання у справі призначив на 04 липня 2025 року в залі судових засідань суду, в судове засідання викликав учасників справи та їх уповноважених представників, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребував у відповідача належним чином засвідчені копії усіх матеріалів виконавчого провадження №78281669 та усіх наявних документів, які стосуються вказаного виконавчого провадження.

02.07.2025 відповідач через свого уповноваженого представника подав до суду відзив на позовну заяву, до якого додав копії матеріалів виконавчого провадження №78281669, які були витребувані ухвалою суду від 23.06.2025.

В судовому засіданні 04.07.2025 представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості реалізувати право на подання до суду відповіді на відзив. Суд зазначене клопотання задовольнив і протокольною ухвалою від 04.07.2025 відклав судове засідання до 11.07.2025.

В судовому засіданні, яке відбулося 11.07.2025 з участю уповноважених представників сторін, представник відповідача до початку розгляду справи по суті заявив клопотання про необхідність вирішення судом питання про відповідність поданої в інтересах позивача заяви, якою ініційований спір у справі, встановленим КАС України вимогам до позовної заяви.

В судовому засіданні 11.07.2025, заслухавши думку уповноважених представників сторін та дослідивши матеріали позовної заяви і доданих до неї документів, за результатами розгляду вказаного клопотання представника відповідача суд постановив ухвалу від 11.07.2025, якою на підставі частини 13 статті 171 КАС України залишив без руху позовну заяву, встановив позивачу строк для усунення недоліків та спосіб усунення недоліків заяви (скарги), якою ініційований спір у справі, а саме:

1) шляхом подання до суду уточненої редакції заяви (скарги), якою ініційований спір у справі, приведеної у відповідність вимогам статтей 160 та 161 КАС України в частині зазначення у її тексті: правильної назви такого процесуального документа (позовна заява), правильного зазначення процесуального статусу учасників справи (позивача, відповідача, представника позивача та ін.), ціни позову, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

2) подання до суду заяви із обґрунтуванням та доказами наявності передбачених законом підстав для звільнення позивача (скаржника) від сплати судового збору або подання до суду оригіналу платіжного документа про сплату позивачем (скаржником) за подання позовної заяви до Рівненського окружного адміністративного суду судового збору у сумі 1211,20 грн

15.07.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані квитанція про сплату 1211,20 грн судового збору та нова редакція позовної заяви, в тексті якої зазначені: правильна назва такого процесуального документа (позовна заява), правильний процесуальний статус учасників справи (позивача, відповідача, представника позивача та ін.), ціна позову, інформація щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Ухвалою від 17.07.2025 суд відповідно до частин 14 та 15 статті 171 КАС України продовжив розгляд справи, судове засідання у справі призначив на 25 липня 2025 року в залі судових засідань суду, в судове засідання викликати учасників справи та їх уповноважених представників, а також продовжив строк розгляду цієї справи на двадцять днів на підставі абзацу 2 частини 4 статті 287 КАС України.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.07.2025 з участю уповноважених представників сторін, суд заслухав пояснення представників сторін по суті спору, дослідив наявні у матеріалах справи доказі і за клопотання представників позивача оголосив перерву для підготовки до судових дебатів до 01.08.2025.

В судовому засіданні, яке відбулося 01.08.2025 з участю уповноважених представників сторін, суд заслухавши представників сторін перейшов до стадії ухвалення судового рішення і у цьому ж судовому засіданні проголосив вступну і резолютивну частини цього рішення суду.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Заслухавши в судових засіданнях уповноважених представників сторін, розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2025 у справі №569/25295/24 суд вирішив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ціни позову 4111141, 76 грн. В резолютивній частині цієї ухвали суду також зазначено про те, що ухвала підлягає негайному виконанню, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу, ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги, а оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

З наданих представниками позивача в судових засіданнях усних пояснень суд також встановив, що вказана ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2025 у справі №569/25295/24 про забезпечення позову оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку і апеляційний розгляд її апеляційної скарги на цю ухвалу ще не завершився, а сама ухвала суду ще не скасована апеляційним судом.

04.06.2025 приватний виконавець (відповідач), керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження та за результатами розгляду заяви про прийняття до виконання, поданої йому представником стягувача 04.06.2025, виніс постанову від 04.06.2025 про відкриття виконавчого провадження ВП №78281669 з примусового виконання виконавчого документа, яким є ухвала №569/25295/24 від 03.06.2025 видана Рівненським міським судом Рівненської області про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ціни позову 4111141,76 грн. У вказаній постанові приватного виконавця зазначено також про те, що боржником за цим виконавчим документом у виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 . У пункті 2 резолютивної частини вказаної постанови приватний виконавець постановив стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12112,00 гривень.

Також 04.06.2025 приватний виконавець (відповідач), керуючись вимогами ст. 3, ч.3 ст. 40, ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №726), ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у виконавчому провадженні №78281669 прийняв постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою постановив стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12112,00 грн перерахувавши її, керуючись ч. 6 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», після повного виконання рішення на користь приватного виконавця.

У мотивувальній частині цієї постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватним виконавцем таке рішення обґрунтоване приписами частини 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця), абзацу 3 пункту 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, - чотири розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року), нормами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (якою з 1 січня 2025 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн), а також проведеним приватним виконавцем на їх підставі розрахунком для визначення суми основної винагороди за наступною формулою: А х 4 = Б (де «А» - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2025 року, «Б» - основна винагорода приватного виконавця). 3028 грн х 4 = 12 112,00 грн.

Крім того, 04.06.2025 приватний виконавець (відповідач), керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у виконавчому провадженні №78281669 прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої постановив визначити для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 475,30 грн та стягнути з боржника: ОСОБА_1 мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 475,30 грн на користь приватного виконавця.

Водночас, 04.06.2025 (час 16:52:42) приватний виконавець, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні №78281669 прийняв постанову про арешт майна боржника, якою постановив накласти арешт на нерухоме майно: 1) нежитлове приміщення, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОНМ: 246, що належить боржнику: ОСОБА_1 , у межах ціни позову 4111141,76 грн.

Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №429969012 (дата і час формування 04.06.2025 16:36:32, підстава формування ВП78281669) суд встановив, що на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження ВП №78281669 і прийняття ним у цьому виконавчому провадженні вказаних вище постанов про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не було внесено відомості про обтяження, арешт або заборону відчуження об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2025 у справі №569/25295/24 про забезпечення позову.

Після винесення зазначеної постанови про арешт майна боржника від 04.06.2025 у ВП №78281669 приватний виконавець, діючи як державний реєстратор, здійсним необхідні реєстраційні дії, за результатами яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено відомості про реєстрацію арешту об`єкта нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями заяви про державну реєстрацію прав від 04.06.2025 №67295726, відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав, рішення про державну реєстрацію прав від 04.06.2025 №79273253 та витягу з Державного реєстру речових прав від 04.06.2025 №429979199 (час формування 17:20:11).

В подальшому 04.06.2025 приватний виконавець (відповідач), керуючись вимогами п. 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні №78281669 прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, якою, у зв`язку з тим, що рішення фактично виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, постановив закінчити виконавче провадження з примусового виконання ухвали №569/25295/24, виданої 03.06.2025 Рівненським міським судом Рівненської області про забезпечення позову, а копію постанови та оригінал виконавчого документа направити органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ, іншим адресатам копію постанови для виконання та до відома.

Наведені постанови приватного виконавця від 04.06.2025 у виконавчому провадженні ВП №78281669 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про закінчення виконавчого провадження були надіслані приватним виконавцем для Гладчук Л.М. із супровідними листами від 04.06.2025 відповідно вих. №18896, №18898, №18899, №18900, №18901 рекомендованим поштовим відправленням через АТ «Укрпошта» №574, і отримані вони ОСОБА_1 09.06.2025, що підтверджується трекінгом (відстеженням) цього поштового відправлення на сайті АТ «Укрпошта» та визнано представниками позивача в судовому засіданні.

З наданих представниками позивача в судових засіданнях усних пояснень суд також встановив, що зазначені постанови приватного виконавця від 04.06.2025 у виконавчому провадженні ВП №78281669 про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про закінчення виконавчого провадження позивачем оскаржені не були, однак не погоджуючись із постановою приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у справі, що розглядається судом.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 258 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази; а процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, заяви про забезпечення позову, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями). Водночас, за приписами частин 7 та 9 статті 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи, а ухвали суду проголошуються негайно після їх постановлення за правилами проголошення рішень суду.

Приписами статті 157 ЦПК України встановлено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, і така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 157 ЦПК України); примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів (частина 2 статті 157 ЦПК України).

Отже, наявна у справі ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 03.06.2025 у справі №569/25295/24 про забезпечення позову, яка постановлена і підписана суддею, є такою, що набрала законної сили (чинності) з моменту її постановлення, і з цього ж моменту вона є обов`язковою для негайного виконання всіма фізичними та юридичними особами незалежно від форми власності та незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом №1404-VIII випадках - на приватних виконавців.

За змістом норми статті 31 Закону №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. А відповідно до статті 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Виконавчий збір не стягується, зокрема: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішення приватним виконавцем. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

На виконання приписів статті 31 Закону №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643).

Приписами абзацу 3 пункту 19 Порядку №643 встановлено, що приватний виконавець, який забезпечив у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», фактичне виконання в повному обсязі виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, одержує основну винагороду в розмірі чотирьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, та за виконавчим документом немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - в розмірі вісьмох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01.01.2025 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає 2920 грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для працездатних осіб - 3028 грн. Отже, розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання ним виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, становить 12112,00 грн (3028х4).

Водночас, питання застосування при вирішенні подібних спорів судами приписів частини 3 статті 45 Закону №1404-VIII розглядалось Верховним Судому у постанові від 14.12.2023 у справі №160/10320/22, де Верховний Суд виснував, що частина 3 статті 45 Закону №1404-VIII встановлює, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а предметом регулювання статті 45 Закону №1404-VIII є питання розподілу стягнутих з боржника грошових сум. Натомість частина 3 статті 45 Закону №1404-VIII стосується порядку, а не підстав стягнення основної винагороди, а ці поняття не тотожні за змістом. Зрештою частина 5 статті 27 Закону №1404-VIII стосується випадків коли саме виконавчий збір не стягується і її норми не поширюють дію на основну винагороду приватного виконавця, а тому не установлюють випадки, коли ця винагорода не стягується. На тлі спірних правовідносин Верховий Суд вказав, що не бачить підстав для іншого трактування цих норм, аніж буквальне, і вважав, що інший підхід до їхнього тлумачення здатний атакувати право приватного виконавця на одержання винагороди за виконану працю. Верховний Суд також неодноразово зазначав, що приватний виконавець одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є його обов`язком.

Крім того, спірні правовідносини, подібні за суттю і змістом до спірних правовідносин у справі, що розглядається, з приводу законності стягнення приватним виконавцем основної винагороди при виконанні ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно розглядались також Касаційним адміністративним судом Верховного Суду у справі №640/29622/20.

За подібних спірних правовідносин Верховний суд у постанові від 19.12.2024 у справі №640/29622/20 визнав помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що граматичне тлумачення частини 3 статті 45 Закону №1404-VIII свідчить, що цією нормою передбачено розповсюдження на основну винагороду приватного виконавця виключно такого ж порядку її стягнення, як і для виконавчого збору (за приписами статті 27 Закону №1404-VIII), а оскільки виконавче провадження було відкрито щодо примусового виконання ухвали районного суду про забезпечення позову, яка підлягає негайному виконанню, тому враховуючи зміст статті 27 Закону №1404-VIII у приватного виконавця були відсутні правові підстави для застосування порядку стягнення основної винагороди шляхом прийняття відповідної постанови.

Водночас, за подібних спірних правовідносин Верховний суд у вказаній постанові від 19.12.2024 у справі №640/29622/20 дійшов до висновків про те, що системний аналіз норм 31 Закону №1403-VIII та Порядку №643 дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є фактично винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення. Водночас основна винагорода приватного виконавця та виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча і виступають формами винагороди виконавців, однак не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюються окремими правовими нормами. Спільним для виконавчого збору та основної винагороди є порядок їх стягнення, а не умови, підстави чи механізм визначення.

Подібна за змістом правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №640/13434/19, від 26.05.2022 у справі №420/6845/18, від 21.07.2022 у справі №320/6215/19.

Також Верховний суд у вказаній постанові від 19.12.2024 у справі №640/29622/20 виснував, що з тлумачення норм статті 45 Закону №1404-VIII та статті 31 Закону №1403-VIII вбачається, що виключення для стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця передбачені законодавцем окремо. Виключення для основної винагороди приватного виконавця є лише у разі виконання виконавчих документів про стягнення аліментів. Більш того, законодавцем передбачений обов`язок приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, у якій має бути наведено розрахунок та зазначено порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (стаття 31 Закону №1403-VIII). Водночас суд вважає, що у разі розповсюдження на основну винагороду приватного виконавця випадків, коли не стягується виконавчий збір, приватний виконавець, у силу вимог пункту 5 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII, був би позбавлений основної винагороди взагалі.

В силу імперативних приписів частини 5 статті 242 КАС України наведені вище висновки Верховного суду у постановах від 14.12.2023 у справі №160/10320/22, від 29.01.2021 у справі №640/13434/19, від 26.05.2022 у справі №420/6845/18, від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, від 19.12.2024 у справі №640/29622/20 щодо застосування норм права враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі, що розглядається судом.

5. Висновки суду по суті спору та позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом у цій справі і описані вище фактичні обставини, відповідні їм правовідносини, застосовані до них судом норми права і висновки Верховного суду щодо їх застосування, суд дійшов до наступних висновків по суті спору та позовних вимог.

Згідно з приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частин 1), а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2).

З урахуванням наведеного вище судом нормативно-правового регулювання спірних правовідносин та висновків Верховного суду про його застосування, на переконання суду в ході судового розгляду справи позивачем належними та допустимим доказами не доведено наявності стверджуваних ним обставин протиправності прийнятої відповідачем постанови про стягнення з позивача (як боржника) основної винагороди від 04.06.2025 у ВП№78281669, тоді як відповідачем доведено правомірність вказаної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України.

При цьому, з огляду на наведене вище судом нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки Верховного суду про його застосування суд відхиляє, як безпідставні і необґрунтовані, протилежні їм доводи відповідача про те, що протиправним є стягнення приватним виконавцем основної винагороди при виконанні ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки такі доводи позивача, на переконання суду, ґрунтуються на неправильному розуміння і застосуванні позивачем норм статті 45 Закону №1404-VIII і статті 31 Закону №1403-VIII та суперечать наведеному вище судом нормативно-правовому регулюванню спірних правовідносин та висновкам Верховного суду.

Водночас, суд вважає безпідставними і необґрунтованими твердження позивача про те, що факт оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про забезпечення позову, на підставі якої було відкрите виконавче провадження, унеможливлює остаточне її виконання та ставить під сумнів законність дій приватного виконавця (відповідача). Наведений висновок суду ґрунтуються на тому, що приписами частини1 статті 157 ЦПК України прямо передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

А тому, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про те, що у цій справі відсутні підстави для визнання протиправною та скасування оспорюваної позивачем постанови відповідача про стягнення основної винагороди приватного виконавця, а у задоволенні позову слід відмовити повністю.

6. Розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову позивача до суб`єкта владних повноважень, а відповідач не подав до суду доказів понесення будь-яких судових витрат, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у цій справі відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Рівненського виконавчого округу Сідоренка Сергія Петровича про скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений і підписаний 05 серпня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Приватний виконавець Рівненського виконавчого округу Сідоренко Сергій Петрович (місцезнаходження: вул. Соборна, 370-В, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК