Справа № 160/22080/25
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 серпня 2025 року Справа №160/22080/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву про самовідвід головуючого судді в адміністративній справі №160/22080/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (відповідач-2), третя особа: Виконавчий комітет Дніпровської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (відповідач-2), третя особа: Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкодженні/знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 07.02.2025 № 31/2025, про відмову в наданні ОСОБА_1 компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про затвердження рішення комісії про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 від 17.02.2025р. №57;

- зобов`язати Комісію з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкодженні/знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України Центральної адміністрації Дніпровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна №3В-29.01.2025-164308, з дотриманням процедури, встановленої Порядком надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 600 та прийняти рішення про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом видачі житлового сертифіката - виготовлення житлового сертифіката з використанням Реєстру пошкодженого та знищеного майна та направлення його заявнику;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення, зобов`язавши Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання цього рішення суду в строк, передбачений ст. 382 КАС України;

- стягнути з Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 350 000,00 грн. (триста п`ятдесят тисяч гривень).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2025 року зазначена справа розподілена судді Туровій О.М.

01.08.2025 року суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Туровою О.М. подано заяву про самовідвід, в обґрунтування якої зазначено, що суддя Турова О.М. до призначення на посаду судді у 2012 році працювала разом із Семчук Н.В. у Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді та перебуває з останньою у товариських стосунках, а тому з метою уникнення в майбутньому сумнівів з боку учасників справи у неупередженості та об`єктивності головуючого судді під час розгляду цієї справи вважає за необхідне заявити самовідвід.

Згідно з п.4 ч.1 ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому ст.15 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Відповідно до ч.1 ст.39 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач, зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною 1 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.2 ст.40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Також суд наголошує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium», «Grieves vs UK»). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі «Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» («Piersac vs Belgium») ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland»), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» («Ferrantelli and Santangelo v. Italy»), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

Водночас, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland») та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» («Castillo Algar v. Spain»), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02).

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» Судом зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене у сукупності та з метою уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді зі сторони учасників цієї справи, суд доходить висновку, що заява судді Турової О.М. про самовідвід є вмотивованою та підлягає задоволенню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.36 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 36, 39-41, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід головуючого судді Турової О.М. в адміністративній справі №160/22080/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (відповідач-1), Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (відповідач-2), третя особа: Виконавчий комітет Дніпровської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди задовольнити.

Адміністративну справу №160/22080/25 передати для здійснення повторного розподілу між суддями в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає оскарженню. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя: О.М. Турова