Справа № 440/6264/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/6264/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме 267 741,91 гривень за періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024 ; 23.08.2024 по 07.09.2024; 08.09.2024 по 14.10.2024;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме 267 741,91 гривень за періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024; 23.08.2024 по 07.09.2024; 08.09.2024 по 14.10.2024.

3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме 267 741,91 гривень за періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024; 23.08.2024 по 07.09.2024; 08.09.2024 по 14.10.2024.

4) визнати протиправною дію Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо зарахування ОСОБА_1 у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 в період жовтень 2024 року січень 2025 року.

5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі за час перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме 62 406, 26 гривень за період жовтень 2024 року січень 2025 року.

6) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі за час перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме 62 406, 26 гривень за період жовтень 2024 року січень 2025 року.

7) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 щодо не повного нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме 508 928,36 (п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень тридцять шість копійок) за період з травня 2023 року по серпень 2024 року.

8) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а саме 508 928,36 (п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень тридцять шість копійок).

9) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме 508 928,36 (п`ятсот вісім тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень тридцять шість копійок).

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач-1, вч НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі також відповідач-2, вч НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 13.05.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 04.06.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників; витребувано докази.

Ухвалою від 03.07.2025 витребувано докази.

Аргументи учасників справи

Позивач свої вимоги обґрунтував посиланням на те, що він проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом, укладеним 04.04.2023.

12.07.2023 та 15.08.2023 він отримав вибухові травми та перебував на лікуванні з 25.07.2024 по 23.08.2024, з 23.08.2024 по 07.09.2024, 08.09.2024 по 14.10.2024. За період з 25.07.2024 по 23.08.2024, з 23.08.2024 по 07.09.2024, 08.09.2024 по 14.10.2024 відповідач-1 не нарахував та не здійснив виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, внаслідок чого порушив його права на належне грошове забезпечення.

Представник позивача у позові стверджувала, що ОСОБА_1 має право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, адже перебування на стаціонарному лікуванні являється наслідком отриманих контузій, що пов`язані із захистом Батьківщини.

Крім того, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні до 14.10.2024, зі захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини. Проте, з жовтня 2024 року позивач був зарахований у розпорядження командира військової частини, у зв`язку з чим не отримував грошове забезпечення в повному обсязі.

Представник позивача стверджувала, що тривалим вважається лікування, яке продовжується більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини. В свою чергу, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні протягом 82 днів (2 місяці та 20 днів), тобто менше чотирьох місяців, в результаті чого, зарахування у розпорядження являється протиправним та таким, що грубо порушує права військовослужбовця.

Також ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в бойових діях в період з 24.05.2023 по 03.07.2023, з 04.07.2023 по 13.07.2023, з 22.07.2023 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 11.10.2023, з 13.10.2023 по 04.01.2024, з 19.01.2024 по 06.02.2024, з 11.02.2024 по 09.03.2024, з 03.05.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 14.07.2024. Вищенаведене підтверджується довідкою №3131 від 31.12.2024, що видана на підставі журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №143 ДСК від 01.01.2023 та журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №143 ДСК від 01.01.2024.

Однак, ОСОБА_1 не отримував додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях в повному обсязі, що вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця.

10.06.2025 до суду надійшов відзив відповідача-2 /а.с. 73-74/, в якому вч НОМЕР_2 зазначила, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.12.2024 №374 (позивач був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 з обіду 21.12.2024, а не з 20.12.2024, як зазначає у позовній заяві.

Також представник відповідача-2 вказав, що позивач стверджує, що за період служби у військовій частині НОМЕР_2 з 21.12.2024 по 04.02.2025 за грудень 2024 року було виплачено лише 770, 52 грн, а за січень 2025 11 495,49 грн. Однак, відповідно до Довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 було виплачено 7594,27 грн за грудень 2024 (з 21.12.2024 по 31.12.2024) та 24 173,17 грн за січень 2025 року.

Окрім того, відповідач-2 повідомив суду, що з 04.03.2025 Військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ - НОМЕР_3 , являється окремою військовою частиною з власним штатом. З 01.05.2025 військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_1 та присвоєно внутрішній код розпорядника коштів 53435.

Відповідач-1 позов не визнав. У наданому до суду 19.06.2025 відзиві на позов /а.с. 78-82/ представник відповідача-1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказував, що згідно висновків ВЛК від 04.12.2024 та 03.02.2025, долучених до матеріалів позовної заяви, визначено, що захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Отже, підтверджується перебування старшого солдата ОСОБА_1 з 25.07.2024 по 14.10.2024 на лікуванні у зв`язку зі захворюванням.

Вказані висновки ВЛК не дозволяють дійти висновку про перебування старшого солдата ОСОБА_1 в період з 25.07.2024 по 14.10.2024 на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

Таким чином, поранення, на які посилається позивач, отримані ним у 2023 році, а перебування на лікуванні пов`язане зі захворюванням, а не отриманим пораненням, а тому відсутні правові підстави, передбачені наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 для виплати додаткової винагороди за період лікування старшого солдата ОСОБА_1 з 25.07.2024 по 14.10.2024.

Щодо зарахування старшого солдата ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 представник відповідача-1 пояснював, що позивача зараховано в розпорядження командира НОМЕР_4 окремого спеціального батальйону (OPFOR) наказом по особовому складу від 17.07.2024 №286-РС у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні у зв`язку з хворобою.

Доводи позивача про те, що тривалим вважається лікування, яке продовжується більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини, представник відповідача-1 вважав такими, що не відповідають положенням нормативно-правових актів, а тому не можуть братися до уваги, оскільки відповідно до положень розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці. Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Крім того, у позовній заяві міститься посилання на довідку №3131 від 31.12.2024, як на підтвердження права старшого солдата ОСОБА_1 на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за безпосередню участь в бойових діях.

Водночас, відповідно до п. 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2023 №168 в редакції, яка діяла у відповідний період, "порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.".

Нормативно-правовими актами, чинними у спірні періоди, визначені конкретні умови та підстави, сукупність яких необхідна для прийняття законного рішення про нарахування і виплату військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, а саме:

- безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;

- перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів;

- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

Довідка №3131 від 31.12.2024, на яку посилається позивач, як на підставу нарахування і виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, видана відповідно до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, та включає всі періоди виконання військовослужбовцем службових обов`язків за посадою під час перебування в районах ведення бойових дій (в т.ч. поза межами лінії бойового зіткнення, під час виконання підрозділом завдань, не пов`язаних з веденням бойових дій в першому ешелоні оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) тощо).

За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 було нараховано і виплачено додаткову винагороду у визначених нормативними документами розмірах відповідно до передбачених підстав.

Враховуючи викладене, представник відповідача-1 стверджував про відсутність законних підстав для нарахування старшому солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди за вказані в позовній заяві періоди безпосередньої участі та перебування на стаціонарному лікуванні.

24.06.2025 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 88-92/, в якій представник позивача, окрім викладеного в позові, зазначала, що всупереч довідці №3131 від 31 грудня 2024 року відповідачем-1 не надано жодних належних та достовірних доказів, що спростовували б позицію позивача щодо безпосередньої участі останнього в бойових діях протягом періодів з 24.05.2023 по 03.07.2023, з 04.07.2023 по 13.07.2023, з 22.07.2023 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 11.10.2023, з 13.10.2023 по 04.01.2024, з 19.01.2024 по 06.02.2024, з 11.02.2024 по 09.03.2024, з 03.05.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 14.07.2024.

Більш того, представник позивача наголошувала, що довідка №3131 від 31 грудня 2024 року, видана на підставі Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №143 ДСК від 01.01.2023 року та Журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №143 ДСК від 01.01.2024.

Однак, у позивача відсутня можливість надати журнали бойових дій, адже вони перебувають під грифом «ДСК» - для службового користування, у зв`язку з чим доступ до журналів бойових дій наявний у відповідача-1.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядав справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом з 04.04.2023 /а.с. 28-29/.

Пунктом 27 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2023 №146 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу навчальної розвідувальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від "24" травня 2023 року №169-РС на посаду розвідника оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ВОС-106 646А/543, який прибув з військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , з 24 травня 2023 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення. З обіду 24 травня 2023 року зараховано на продовольче забезпечення до військової частини НОМЕР_2 /а.с. 82, зворотній бік/.

Підпунктом 9.18 пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2024 №201 (по стройовій частині) у зв`язку з довготривалим лікуванням, на підставі наказу командира НОМЕР_4 окремого спеціального батальйону (OPFOR) (по особовому складу) від "17" липня 2024 року №286-РС, з метою підвищення боєздатності та укомплектування посад військової частини НОМЕР_1 згідно підпункту 15 пункту 116 "Положення про проходження військової служби громадянами України", нижчепойменованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з "17'' липня 2024 року увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : старшого солдата ОСОБА_1 , оператора відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 /а.с. 83/.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024 /а.с. 35/, з 23.08.2024 по 07.09.2024 /а.с. 36/, 08.09.2024 по 14.10.2024 /а.с. 38-39/.

Пунктом 34 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2024 №359 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом начальника Міжнародного центру миротворчості та безпеки (по особовому складу) від "19" грудня 2024 року №221-РС на посаду оператора групи забезпечення застосування повітряних мішеней навчально-тренувального комплексу підготовки підрозділів ППО загальновійськового полігону військової частини НОМЕР_2 ВОС-216543А вважати, що "20" грудня 2024 року вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_2 . "20" грудня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.12.2024 №374, позивач був зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 21.12.2024 /а.с. 74, зворотній бік/.

Довідкою від 31.12.2024 №3131 підтверджено, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у періоди з 24.05.2023 по 03.07.2023, з 04.07.2023 по 13.07.2023, з 22.07.2023 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 11.10.2023, з 13.10.2023 по 04.01.2024, з 19.01.2024 по 06.02.2024, з 11.02.2024 по 09.03.2024, з 03.05.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 14.07.2024, перебуваючи в н.п. Бахмут, Іванівське, Торецьк, АДРЕСА_2 /а.с. 32/.

Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії №243 від 03.02.2025 встановлено, що Захворювання: Помірний тривожно-депресивний розлад, стрес асоційований, з інсомнічним компонентом, проявами емоційно-вольової нестійкості - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини /а.с. 41/.

Листом від 21.03.2025 №1835 у відповідь на скаргу представника позивача відповідач-2 повідомив про відсутність підстав для виплати додаткової грошової винагороди та грошового забезпечення за періоди перебування у розпорядженні командира /а.с. 44-45/.

Посилаючись на те, що відповідачі безпідставно не нарахували та не виплатили ОСОБА_2 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період перебування на стаціонарному лікуванні та за періоди участі у бойових діях, а також вважаючи протиправним зарахування у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 в період жовтень 2024 року січень 2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 вказаного вище Закону).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 10 Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем (пункт 11 Порядку №260).

Згідно пункту 12 Порядку №260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Відповідно до положень пункту 1 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28 лютого 2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова КМУ №168).

Пунктом 1 Постанови КМУ №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

У взаємозв`язку з викладеним, постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року №793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168" Постанову №168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII "Про Збройні Сили України" (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року №248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім окреме доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29.

У пункті 1 окремого доручення від 23 червня 2022 № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

У пункті 3 цього окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 5 цього окремого доручення Міністр оборони установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 зазначеного окремого доручення).

Висновки щодо правозастосування

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього позову є:

1) відмова у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди до 100 000 гривень за періоди перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини з 25.07.2024 по 23.08.2024, 23.08.2024 по 07.09.2024, 08.09.2024 по 14.10.2024;

2) відмова у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди до 100 000 гривень за періоди безпосередньої участі в бойових діях з 24.05.2023 по 03.07.2023, з 04.07.2023 по 13.07.2023, з 22.07.2023 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 11.10.2023, з 13.10.2023 по 04.01.2024, з 19.01.2024 по 06.02.2024, з 11.02.2024 по 09.03.2024, з 03.05.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 14.07.2024;

3) відмова у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі за час перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 за період жовтень 2024 року січень 2025 року.

Надалі суд надає правову оцінку кожному епізоду окремо.

Щодо виплати додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні, суд зазначає таке.

З аналізу наведених вище норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024 /а.с. 35/, з 23.08.2024 по 07.09.2024 /а.с. 36/, 08.09.2024 по 14.10.2024 /а.с. 38-39/.

Згідно з виписок із медичних карт стаціонарного хворого слідує, що основним діагнозом ОСОБА_1 у періоди 25.07.2024 по 23.08.2024, з 23.08.2024 по 07.09.2024, 08.09.2024 по 14.10.2024 був посттравматичний стресовий розлад.

Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії №243 від 03.02.2025 встановлено, що Захворювання: Помірний тривожно-депресивний розлад, стрес асоційований, з інсомнічним компонентом, проявами емоційно-вольової нестійкості - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини /а.с. 41/.

Тобто, у спірні періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024, з 23.08.2024 по 07.09.2024, 08.09.2024 по 14.10.2024 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні захворювання, і хоча судом та відповідачами не заперечується, що захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, однак його не можна прирівнювати до поранення, травми чи контузії.

Суд наголошує, що у спірні періоди лікування, позивач лікував саме захворювання, однак, норми Постанови №168 не передбачають виплату 100 000 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку зі захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

З огляду на викладене, відповідачем-1 правомірно відмовлено у нарахуванні додаткової винагороди в цій частині.

Щодо виплати додаткової винагороди за періоди участі у бойових діях, суд зазначає таке.

Довідкою від 31.12.2024 №3131 підтверджено, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у періоди з 24.05.2023 по 03.07.2023, з 04.07.2023 по 13.07.2023, з 22.07.2023 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 11.10.2023, з 13.10.2023 по 04.01.2024, з 19.01.2024 по 06.02.2024, з 11.02.2024 по 09.03.2024, з 03.05.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 14.07.2024, перебуваючи в н.п. Бахмут, Іванівське, Торецьк, Богданівка, Костянтинівка Донецької області /а.с. 32/.

Позивач стверджує, що виплата за періоди участі у бойових діях здійснена не в повному обсязі. У позові представник позивача наводить свої розрахунки та періоди виплат/невиплат.

Натомість, представник відповідача-1 у відзиві на позов стверджував, що довідка від 31.12.2024 №3131 включає всі періоди виконання військовослужбовцем службових обов`язків за посадою під час перебування в районах ведення бойових дій (в т.ч. поза межами лінії бойового зіткнення, під час виконання підрозділом завдань, не пов`язаних з веденням бойових дій в першому ешелоні оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) тощо).

За час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_1 було нараховано і виплачено додаткову винагороду у визначених нормативними документами розмірах відповідно до передбачених підстав.

Однак, стверджуючи вищевикладене, представник відповідача не надав суду жодних доказів виконання позивачем своїх обов`язків поза межами лінії бойового зіткнення, під час виконання підрозділом завдань, не пов`язаних з веденням бойових дій.

При цьому, у відповідності до частини другої статті 77 КАС України, обов`язок доказування покладається саме на суб`єкта владних повноважень, яким у даному випадку є вч НОМЕР_1 .

Зі змісту пункту 9 наказу від 30.12.2023 №368 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій) слідує, що старшого солдата ОСОБА_1 , гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частина НОМЕР_1 призначено на посаду оператора відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти вогневої підтримки /а.с. 30, зворотній бік/.

Голослівні твердження представника вч НОМЕР_1 про виконання гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки та в подальшому оператором відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти вогневої підтримки інших обов`язків поза межами лінії бойового зіткнення не можуть бути розцінені судом як обґрунтовані за відсутності документального підтвердження.

Натомість, наявна в матеріалах справи довідка військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 №3131 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України /а.с. 32/ видана на підставі журналів бойових дій військової частини НОМЕР_1 №143 ДСК від 01.01.2023 та №143 ДСК від 01.01.2024.

Підстав вважати, що у журналах бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2023, від 01.01.2024 відсутні записи про участь у бойових діях у спірні періоди ОСОБА_1 у суду немає, зворотнього відповідачем-1 не доведено.

Суд наголошує, що обов`язок надати документи, які б підтверджували виконання позивачем інших, не бойових завдань, на території населених пунктів Бахмут, Іванівське, Торецьк, Богданівка, Костянтинівка Донецької області, у періоди, зазначені в довідці про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України /а.с. 32/ відповідачем суду не надано.

Суд зауважує, що позивач, виконуючи обов`язки військової служби та приймаючи участь у бойових діях не повинен слідкувати, перевіряти, перейматися тим, чи оформлені військовою частиною бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення, чи складений командиром підрозділу рапорт (донесення) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Більш того, більшість із цих документів є документами з грифом ДСК та не можуть перебувати у вільному володінні військовослужбовця. Натомість такі документи перебувають у володінні відповідача-1, на якого покладено обов`язок доказування.

Суд констатує, що відповідачем не доведено, що у періоди з 24.05.2023 по 03.07.2023, з 04.07.2023 по 13.07.2023, з 22.07.2023 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 15.08.2023, з 16.08.2023 по 11.10.2023, з 13.10.2023 по 04.01.2024, з 19.01.2024 по 06.02.2024, з 11.02.2024 по 09.03.2024, з 03.05.2024 по 09.07.2024, з 10.07.2024 по 14.07.2024, перебуваючи в н.п. Бахмут, Іванівське, Торецьк, Богданівка, АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , гранатометник протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки та в подальшому оператор відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти вогневої підтримки, виконував інші, не бойові завдання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не донараховано позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за періоди участі у бойових діях.

Зі змісту карток особового рахунку ОСОБА_1 за спірні періоди слідує, що в частині деяких періодів грошова винагорода була виплачена /а.с. 84-85/, тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо повного нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за періоди участі у бойових діях, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 №3131.

З урахуванням відомостей про наявність у відповідача-1 станом на дату розгляду справи відокремленого балансу та рахунку в системі Державної казначейської служби України /а.с. 97/, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди участі у бойових діях, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 №3131, з урахування вже виплаченої додаткової грошової винагороди.

Отож, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо зарахування старшого солдата ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення.

Підпунктом 9.18 пункту 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2024 №201 (по стройовій частині) у зв`язку з довготривалим лікуванням, на підставі наказу командира НОМЕР_4 окремого спеціального батальйону (OPFOR) (по особовому складу) від "17" липня 2024 року №286-РС, з метою підвищення боєздатності та укомплектування посад військової частини НОМЕР_1 згідно підпункту 15 пункту 116 "Положення про проходження військової служби громадянами України", нижчепойменованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з "17'' липня 2024 року увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 , оператора відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 /а.с. 83/.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 25.07.2024 по 23.08.2024 /а.с. 35/, з 23.08.2024 по 07.09.2024 /а.с. 36/, 08.09.2024 по 14.10.2024 /а.с. 38-39/.

Оскільки позивач вибув з військової частини на лікування, його правомірно зараховано в розпорядження командира.

Відповідно до положень пункту 1 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Позивачем та його представником не заперечується, що виплата грошового забезпечення у меншому розмірі почалася з жовтня 2024 року, тобто через 2 місяці після зарахування ОСОБА_1 у розпорядження командира.

Зазначені дії відповідача-1 щодо зарахування у розпорядження та щодо виплати грошового забезпечення за жовтень-грудень 2024 року є правомірними.

Крім того, представник позивача у позові стверджувала. що за період служби ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 з 21.12.2024 по 04.02.2025 за грудень 2024 року було виплачено лише 770, 52 грн, а за січень 2025 11 495,49 грн. Однак, відповідно до Довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 було виплачено 7594,27 грн за грудень 2024 (з 21.12.2024 по 31.12.2024) та 24 173,17 грн за січень 2025 року /а.с. 75, зворотній бік/.

Отож, в частині позовних вимог про протиправність зарахування позивача у розпорядження командира та виплати грошового забезпечення у меншому розмірі слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Оскільки позивач витрат по сплаті судового збору за подання цього позову не поніс та доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неповного нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за періоди участі у бойових діях, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 №3131.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди участі у бойових діях, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 №3131, з урахування вже виплаченої додаткової грошової винагороди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков