Справа № 320/25699/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

за участю секретаря Михайлової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року відмовлено в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №2600-0804-7/277.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі №320/25699/23 два місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Накладено штраф на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у сумі 60 560,00 грн, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя може накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта мотивовані тим, що у оскаржуваних правовідносинах він діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, позаяк у позивача відсутня можливість на самостійне виділення коштів на пенсійні виплати, та вчинялись заходи, спрямовані на належне виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі №320/25699/23.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірну ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, спірну ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 подав заяву в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій заявник просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати до Київського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі №320/25699/23, а у разі не надання до Київського окружного адміністративного суду належного звіту про виконання у повному обсязі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі № 320/25699/23 накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві штраф у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вказану заяву обґрунтовував тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконує рішення Київського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, зокрема досі не здійснив перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимальним розміром, що є порушенням приписів законодавства та прав позивача.

Зазначив, що 08.02.2024 рішення суду у справі № 320/25699/23 набрало законної сили, вказане рішення відповідачем не оскаржувалося.

05.03.2024 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого листа №320/25699/23, виданого судом 13.02.2024, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №74324019, якою боржнику було запропоновано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Також зазначив, що 08.05.2024 звернувся до відповідача із заявою, про надання відповіді щодо вжитих заходів на виконання рішення суду.

Листом від 08.05.2024 відповідачем повідомлено позивачу, що рішення суду не виконано, оскільки пенсійному органу не є зрозумілим, чи має він право перераховувати пенсію позивачу без обмеження її максимальним розміром у зв`язку із подальшим проведенням індексації в пенсії та змінами в законодавстві.

Ухвалою від 26.04.2024 вказана заява Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про роз`яснення судового рішення була залишена Київським окружним адміністративним судом без задоволення, з огляду на чіткість та зрозумілість судового рішення.

Відтак, позивач, вказав, що на день подання заяви рішення суду, що набрало законної сили, досі не виконано, а тому задля контролю такого виконання, просить зобов`язати відповідача подати звіт щодо його виконання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 320/25699/23 задоволено, встановлено судовий контроль, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протягом двох місяців з дня отримання цієї ухвали подати до Київського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року в адміністративній справі № 320/25699/23.

На виконання вимог ухвали суду від 06.02.2025 від представника відповідача надійшов звіт про виконання судового рішення.

Надалі спірною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року відмовлено в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.01.2025 №2600-0804-7/277. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі №320/25699/23 два місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду. Накладено штраф на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у сумі 60 560,00 грн, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Попереджено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя може накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що поданий звіт відповідача про виконання судового рішення не підлягає прийняттю судом, оскільки рішення не виконано, в тому числі не нараховано пенсію без обмежень максимального розміру з 01.07.2022. Вказано, що керівником відповідача на даний час не забезпечено виконання рішення суду у повному обсязі, а тому наявні підстави для накладення штрафу на останнього.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано до суду звіт про виконання рішення суду, в якому зазначено, що на виконання рішення суду від 08.01.2024 здійснено перерахунок та виплату пенсії без її обмеження максимальним розміром за період з 01.12.2019.

Відповідно до розрахунків позивачу на виконання рішення суду перераховано та здійснено виплату пенсії з 01.12.2019 по 01.07.2022 без обмеження десятьма прожитковими мінімумами установлених для працездатних осіб, які втратили працездатність, що становить 19 473,11 грн.

Поряд з цим, 01.07.2022 відповідачем у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму проведено перерахунок та виплату пенсії позивачу та виплата пенсії здійснюється із обмеженням максимального розміру відповідно до статті 43 Закону № 2262.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд першої інстанції вірно вказав, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити у разі невиконання судового рішення, в тому числі: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу (частина друга статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Колегія суддів погоджується з тим, що звіт відповідача не містить доказів повного виконання рішення суду та їх обґрунтування.

Відповідач не спростував того факту, що ним не виконано рішення суду та з 01.07.2022 виплату пенсії позивачу знову обмежено десятьма прожитковими мінімумами, установлених для працездатних осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафних санкцій є заходом для забезпечення права громадян на судовий захист у разі невиконання рішення суду. Для того щоб накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, суд повинен встановити, що рішення суду не виконано та з`ясувати причини її невиконання.

Суд має право, але не зобов`язаний накладати штраф. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, то саме лише невиконання судового рішення не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Тобто, обов`язковою умовою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу є встановлення для такого суб`єкта владних повноважень строку на подання звіту про виконання судового рішення та в подальшому неподання такого звіту у встановлений строк.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює та яким не забезпечено виконання судового рішення у встановлений строк.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.

За своєю правовою природою накладення судом штрафу за не виконання рішення суду є заходом процесуального примусу, передбаченого статтею 144 КАС України, з метою спонукання відповідних осіб до добросовісного виконання процесуальних обов`язків, зокрема, в частині накладеного судом обов`язку щодо подання звіту про виконання рішення суду, що обумовлено обов`язковістю виконання судового рішення як важливої складової права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14 та 370 КАС України.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності надання оцінки причинам невиконання судового рішення висловлена у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 361/2109/17.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів враховує, що з метою забезпечення виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року в адміністративній справі №320/25699/23 в повному обсязі, Головне управління в межах своїх повноважень звернулось до Пенсійного фонду України з листом від 31.12.2024 № 2600-0405-5/248732 щодо виплати нарахованих коштів.

Листом Пенсійного фонду України 2800-030203-9/22537 від 04.04.2025 вх. № 1306/16 надано відповідь на запит Пенсійного фонду України в м. Києві від 31.12.2024 вих. № 2600- 0405-5/248732, в якому зазначено, що черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Законодавство не наділяє Головне управління Пенсійного фонду України в м Києві правовими механізмами або повноваженнями здійснювати фінансування виплат за судовими рішеннями за рахунок інших бюджетних призначень або джерел фінансування.

Фактична невиплата нарахованих пенсійних виплат знаходиться поза межами впливу та компетенції Головного управління та його керівника, та обумовлена обсягом виділених бюджетних коштів в кожному календарному році на виконання судових рішень по зобов`язанням Пенсійного фонду України, та встановленим порядком виконанням таких рішень у порядку черговості (за датою набрання судовими рішеннями законної сили).

Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 зазначено, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також, зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання судового рішення штрафу є мірою покарання, а тому, можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про його ухилення від виконання рішення суду.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює вчасне проведення відповідних виплат, та знаходиться поза сферою впливу керівника Головного управління.

Відповідно до чинного законодавства Головне управління лише формує та подає до Пенсійного фонду України відомості щодо проведення виплат пенсій, безпосереднє фінансування здійснюється Пенсійним фондом України.

Водночас, начальник Головного управління діяв в межах своїх службових повноважень та вжив всіх залежних від нього заходів для повного та належного виконання рішення суду.

У діях начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відсутній умисел, недобросовісність та умисне ухилення від виконання судового рішення як складові такого виду порушення та обов`язкові умови покладення на нього юридичної відповідальності.

Апелянтом доречно зауважено, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали про відмову у прийнятті звіту Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та накладення штрафу на керівника не було надано належної правової оцінки факту здійснення донарахування коштів ОСОБА_1 за період з 01.07.2020 по 31.03.2025 в сумі 135 597,47 грн. та наданим Головним управлінням доказам, які були долучені до звіту (копії розрахунків про перерахунок пенсії від 04.03.2025 та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за період з 01.07.2020 по 31.03.2025).

Крім того, належно не досліджені причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, проаналізовано акти законодавства, враховані здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, та її службовим повноваженням.

Поряд з цим, колегія суддів не встановила наявність вини посадової особи, факту умисного невиконання нею рішення суду, недобросовісність у діях керівника, які свідчили б про свідоме та умисне ухилення від виконання рішення суду.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність достатніх правових підстав для накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у сумі 60 560,00 грн, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі адміністративним за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - скасувати в частині накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у сумі 60 560,00 грн, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В іншій частині ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови складено 01.08.2025.