Справа № 160/10196/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-
08 квітня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаного солдата.
В обґрунтування позовних зазначено, що 26.02.2025 року після зупинки транспорту патрульні повідомили позивачу, що він знаходиться у розшуку і вони повинні супроводити його до ТЦК, для пояснення обставин. Позивач зазначає, що у нього є підстави по догляду за батьком інвалідом 1 групи. В приміщенні ТЦК повідомили, що позивач не перебуває у розшуку. При цьому надали позивачу відповідь датовану 23.01.2025 року на документи для отримання відстрочки. Повідомлення датоване 23.01.2025 року, а позивачу його вручили 26.02.25 року. Усі запити щодо надання відстрочки були проігноровані. Військово-лікарською комісією РТЦК та СП за результатами проведеної військо-лікарської експертизи оголосили висновок згідно якої позивача визнано придатним до військової служби, довідкою позивача не ознайомили. Наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивача призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди військової частини № НОМЕР_2 . Позивач вважає, що такі дії відповідачів протиправними тому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаного солдата.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити дії залишено без руху, та встановлено позивачу термін для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання копії цієї ухвали.
24 квітня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 14 квітня 2025 року від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить:
Визнати протиправним та скасувати наказ Відповідача 1 від в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаного солдата.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Витребувано у Відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_3 : Наказ Відповідача 1 в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаного солдата ОСОБА_1 .
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
13 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач 1 вказує, під час перевірки позивача було встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач є військовозобов`язаним, перебуває на загальному обліку в картотеці вільних ресурсів, який підлягає призову на військову службу під час загальної мобілізації. Оформленої відстрочки згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не має. Зазначає, що прибувши до ТЦК та СП останній направлення на проходження медичного огляду не отримував, так як мав дійсне рішення ВЛК від 04.06.2024 року. Позивач пройшов 04.06.2024 року військово-лікарську комісію, якою визнаний придатним до військової служби за графою ІІ статті 64-в, згідно наказу МО України № 402 від 14.08.2008 року. 27.02.2025 року був призначений в команду НОМЕР_1 , так як останній не мав офіційної відстрочки чи бронювання від загальної мобілізації та призваний на військову службу під час загальної мобілізації з дотриманням вимог Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та згідно Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX. Виходячи з вище викладеного керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано законний наказ №127 від 27.02.2025 року про призов 27.02.2025 року Позивача до команди НОМЕР_1 , який не суперечить вимогам законодавства та не є протиправним. Звертає увагу суду на те, що підстави для скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №127 від 27.02.2025 року відсутні, що свідчить про безпідставність заявленого позову.
21 травня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій вказує, що відповідач не заперечує, що позивач звертався до нього із заявою про надання відстрочки, чим підтверджує, що позивача не було ознайомлено з відмовою у її наданні, чим порушено право позивача на оскарження такої відмови до суду.
11 червня 2025 року до суду надійшло клопотання від військової частини НОМЕР_1 про заміну належного відповідача, посилаючи на відсутність вимог позивача до військової частини.
Суд, уважає, що військова частина фактично просить виключити її зі складу відповідачів, а не заміни належного відповідача, а відтак таке клопотання буде вирішуватися судом у межах заявлених позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2025 №127 "Про призов на військову службу під час загальної мобілізації в складі команди НОМЕР_1 " солдата запасу ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
На даний час позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Посилаючись на те, що відповідачем-1 протиправно здійснено мобілізацію ОСОБА_1 , незважаючи на наявність у нього підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених п. 13 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує таке.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII.
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
За приписами частини 2 статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України, передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі, також Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (надалі, також Закон №1932-XII).
Також, статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Відповідно до вимог статей 20, 22 Закону №2232-XII, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Судом встановлено, що позивач станом на момент винесення наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2025 № 127 "Про призов на військову службу під час загальної мобілізації в складі команди НОМЕР_1 " солдата запасу ОСОБА_1 , останньому виповнилося 25 років.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (надалі також Закон №3543-XII), який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Абзацом 4 статті 1 Закону №3543-XII передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
За змістом абзацу 3 частини 3 Закону №3543-ХІІ, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (надалі також Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з абзацом 3 пункту 3 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
За приписами пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Наведені правові положення дають підстави вважати, що на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено завдання із забезпечення виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Предметом цього позову є скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №127 від 27.02.2025 року про призов до військової служби ОСОБА_1 . У той же час, позивач в адміністративному позові акцентує увагу на законності його права на отримання відстрочки у зв`язку з доглядом батька, інваліда 1 групи, проте вимог про оскарження бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неналежного розгляду його заяви про надання відстрочки не заявляв.
Суд зазначає, порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі - Порядок №560).
За п. 1 Порядку №560, він, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п. 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідно до п. 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суд враховує, що позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявами про надання відстрочки. Однак, зауважує, що надані відповідачем рішення про відмови у наданні відстрочки позивачем не оскаржує.
Враховуючи відсутність у змісті позовних вимог позивача вимог, що стосуються порядку надання відстрочки, суд позбавлений можливості оцінювати зазначені обставини.
Отже, на момент звернення із позовом до суду позивач не мав оформленої у встановленому законом порядку відстрочки.
Враховуючи наявність Довідки 376/6890 військово-лікарської комісії від 04.06.2024 року, яка позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувалась, у суду немає підстав вважати, що права позивача були порушені.
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що позивач, будучи військовозобов`язаним, підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а відтак відсутні підстави для скасування наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.02.2025 року № 127 в частині призову ОСОБА_1 та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаного солдата.
Отже, судом не встановлено підстав для визнання протиправними та скасування спірного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 127 від 27.02.2025 року в частині призову ОСОБА_1 та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням судді Коренева А.О. у щорічній відпустці, судове рішення по справі ухвалене - 05.08.2025.
Керуючись ст. ст. 2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев