Справа № 320/7407/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року справа №320/7407/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач та/або Військова частина), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) додаткової винагороди додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн, на місяць пропорційно часу участі у заходах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 27.12.2022 по 28.01.2023 у розмірі 31 677,41 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) за період з 28.01.2023 по 18.08.2024 додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 100 000,00 грн пропорційно, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у розмірі 377 430,11 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) заборгованість у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно за період з 28.01.2023 по 18.08.2024, визначеному пунктом 14 Загальних положень Наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 у розмірі 243 318,14 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу при пораненні за ІІІ групу інвалідності, визначену пунктом 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у розмірі 671 000 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6 120,10 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби визначену «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.04.2024.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 не було нараховано в повному обсязі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» як за період безпосередньої його участі в бойових діях, так і в період перебування позивача у відпустці та стаціонарному лікування.

Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що позивачу виплачено додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» в повному обсязі. При цьому представник відповідача наголосив, що ОСОБА_1 не має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки він був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією. Також представник відповідача зазначив, що позивач не звертався в порядок та спосіб, встановлений законом з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності.

Своєю чергою представником позивача подано відповідь на відзив, у якій останній наполягає на задоволенні позовних вимог.

Підготовче судове засідання 09.04.2024 знято з розгляду у зв`язку з відсутністю інтернет-зв`язку. Наступне підготовче судове засідання призначене на 16.05.2024.

У підготовче судове засідання 16.05.2024 представники сторін не з`явились, представником подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання призначене на 25.06.2024.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У судове засідання 25.06.2024 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, не повідомив про причини неявки в судове засідання, клопотань до суду не подавав.

Протокольною ухвалою суду від 25.06.2024 закрито підготовче провадження та ухвалено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Ленінградським РУГУ МВС України в м. Києві 30.05.1995, РНКОПП НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 51, 56-60).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААГ № 259402 від 23.11.2023 позивачу встановлена третя група інвалідності «Травма «Так пов`язана із захистом Батьківщини»» строком до 01.11.2025, з черговим переоглядом 23.10.2025 (т. 1, а.с. 49, 53).

Згідно з копією військового квитка Серія НОМЕР_5 29.03.2022 призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 про загальну мобілізацію (т. 1, а.с. 61-70).

29.09.2023 медичною комісією при ГВЛК НВМКЦ «ГВКГ» ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з проходженням переогляду через шість місяців (29.03.2024).

Разом з цим відповідно до матеріалів справи згідно з витягом з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.04.2022 № 18 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.04.2022 № 84-РС на посаду такелажника відділення забезпечення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_6 , з 13.04.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види грошового забезпечення та вважається таким, що 13.04.2022 справи на посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою з посадовим окладом 2550 гривень на місяць, шпк «солдат» (т. 1, а.с. 19).

Згідно з довідкою, виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 36/6 ОСОБА_1 в період з 27.12.2022 по 28.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в населених пунктах Кліщіївка та Іванівське Донецької області (далі - Довідка № 36/6) (т. 1, а.с. 10).

Між тим відповідно до довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 31.01.2023 № 377 «Про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)» позивач 28.01.2023 отримав вогнепальне кульове поранення правового передпліччя, сукупний перелом тіла ліктьової та променевої кісток, вогнепальний уламковий перелом обох кісток правого передпліччя, післятравматична нейропатаія променевого нерва, акубаротравма, черепно-мозкову травму, струс головного мозку (далі - Довідка № 377) (т. 1, а.с. 11).

У Довідці № 377 зафіксовано, що травма отримана позивачем під час бойових дій із забезпечення заходів з національної безпеки і оборони та територіальної цілісності України, відсічі у стримання агресії з боку Збройних сил Російської Федерації. Травма пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 286, солдата ОСОБА_1 , що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , що раніше перебував на посаді номера-обслуги 4 спеціального відділення 2 спеціального взводу 1 спеціальної роти військової частини НОМЕР_1 , звільнено у запас за пунктом «Б» (за станом здоров`я, непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважається таким, що справи та посаду здав та направлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 13.10.2023 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення.

Тут і надалі - Наказ № 286 (т. 1, а.с. 19).

З матеріалів слідує, що позивач через свого представника - адвоката Пономаренко Юлію Вікторівну звернувся до відповідача стосовно отримання інформації та посвідчених копій документів ОСОБА_1 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 13.04.2022 та був виключений зі списків 13.10.2023.

За результатами розгляду адвокатського запиту, військовою частиною НОМЕР_1 надано, зокрема, грошовий атестат від 04.01.2024 вих. № 39) (далі - Грошовий атестат) (т. 1, а.с. 23-25).

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 , починаючи з квітня 2023 року не було нараховано в повному обсязі розмір додаткової винагороди на період дії військового стану за період лікування після поранення (з розрахунку 100 000 грн пропорційно). Також, як твердженням представника ОСОБА_1, позивачу не було виплачено в повному обсязі винагороду за безпосередню участь у бойових діях з 27.12.2022 по 28.01.2023 з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у заходах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168; не виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби.

ОСОБА_1 вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у тому числі стосовно невиплати одноразової грошової допомоги у випадку інвалідності, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Щодо не виплати в повному обсязі винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь у бойових діях з 27.12.2022 по 28.01.2023 з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі його у заходах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022

№ 168.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами (ч. 1 ст. 40 Закону № 2232-XII).

У той же час основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1 ст. 9 закону № 2011-XII).

Згідно статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Структура та умови грошового забезпечення військовослужбовців, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 704 встановлено, що: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У той же час, механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Разом з цим питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану врегульовано постановою Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 № 168, прийнятою на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» (у редакції чинній до 21.01.2023) (далі - Постанова № 168).

Згідно пунктом 1 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Отже, Постановою № 168 передбачено право на отримання додаткової грошової допомоги збільшеної до 100 000,00 грн на місяць, зокрема тими військовослужбовцями Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби) пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Як вже було вказано судом вище, відповідно до Довідки № 36/6 позивач у період з 27.12.2022 по 28.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в населених пунктах Кліщіївка та Іванівське Донецької області.

Отже між сторонами не має спору в цій частині стосовно наявності / відсутності в позивача права на отримання збільшеної додаткової винагороди, передбаченої Постановою

№ 168 у розмірі до 100 000, 00 грн пропорційно участі його у відповідних заходах.

Натомість наявний спір щодо повноти нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за період з 27.12.2022 по 28.01.2023, у тому числі щодо кількості днів безпосередньої участі позивача у бойових діях.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наполягає, що ним в повній мірі було здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, а позивачем помилково не враховано попередньо виплачену додаткову грошову винагороду в розмірі 30 000,00 грн, а також кількість днів безпосередньої участі в бойових діях у грудні 2022 року.

Натомість представник позивача наполягає, що на період воєнного стану військовослужбовці отримують додаткову винагороду до грошового забезпечення відповідно до Постанови № 168 у сумі 30 000,00 грн та 100 000,00 грн (за участь у безпосередніх бойових діях), з 19.07.2022 - у сумі - 30 000,00 грн та 100 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць (без відрахування 30 000,00 грн).

Стосовно позицій сторін, які викладені вище, суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Згідно з пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції чинній до 19.07.2022) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Водночас, з урахуванням змін до Постанови № 168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 № 793 (далі - Постанова № 793), розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Суд наголошує, що в обох зазначених випадках, як в постанові № 168 так і в Постанові № 793 передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з

24 лютого 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених Постановою № 793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Отже, з огляду на викладене Суд дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому Постановою №168 у первинній редакції, з урахувнаням внесених змін Постановою № 793.

Аналогічний правовий підхід до спірних відносин (безпосередньо, що поширюється на спірний період в межах даної адміністративної справи з 27.12.2022 по 28.01.2023) застосовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у справі № 260/3564/22.

Разом з цим, суд вважає за необхідне наголосити, що до спірного періоду не підлягають застосуванню положення Порядку № 260, з урахуванням внесених змін наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 № 44 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 177/39233), оскільки останній набув чинності з 01.02.2023.

Резюмуючи викладене, суд доходить до висновку, що розрахунок відповідача додаткової грошової винагороди шляхом віднімання від 100 000,00 грн - 30 000,00 грн (отриманої позивачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168) та подальший обрахунок додаткової винагороди з розрахунку 70 000,00 грн на кількість днів безпосередньої участі позивача у бойових діях є помилковим.

Крім цього спірним аспектом в цій частині позовних вимог є період участі позивача у відповідних заходах, зокрема, за грудень 2022 року.

Як вже було вказано судом вище, відповідно до Довідки № 36/6, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивач в період з 27.12.2022 по 28.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в населених пунктах Кліщіївка та Іванівське Донецької області.

Разом з цим відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в населених пунктах Кліщіївка та Іванівське Донецької області з 29.12.2022 по 31.12.2022, а не з 27.12.2022, як проте стверджує представник позивача.

Мотивуючи такі заперечення представник військової частини НОМЕР_7 посилається на довідку № 1314-ОТУ/1/332 від 09.01.2023, видану військовою частиною НОМЕР_8 (т. 1, а.с. 107).

Суд надаючи оцінку таким твердженням звертає увагу на те, що в матеріали адміністративної справи відсутня довідка № 1314-ОТУ/1/332 від 09.01.2023, до відзиву на позовну заяву відповідачем останню не долучено.

Між тим відповідачем надано до суду витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.01.2023 № 6 «Про виплату додаткових винагород» за грудень 2022 року», відповідно до якого солдат ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях з 29.12.2022 по 31.12.2022

(далі - Наказ № 6) (т. 1, а.с. 173).

На противагу цьому в матеріалах справи також міститься довідка, видана військовою частиною НОМЕР_1 від 13.10.2023 № 36/6, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 27.12.2022 по 28.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в населених пунктах Кліщіївка та Іванівське Донецької області

Крім цього згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2022 № 273 позивач вважається таким, що вибув у відрядження до АДРЕСА_1 з 26.12.2022 для участі в бойових діях та в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації (т. 1, а.с. 166).

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 72 КАС України регламентовано, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

Суд звертає увагу, що в відзиві на позовну заяву відповідачем не надано пояснень щодо наявних розбіжностей в періодах безпосередньої участі позивача в бойових діях та в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації, зазначених в Довідці № 36/6 та Наказі № 6.

Відтак, на переконання суду, враховуючи наявну в матеріалах справи Довідку № 36/6 та не спростування відповідачем належними та допустимими доказами обставини безпосередньої участі позивача в бойових діях та в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації в період з 27.12.2022 по 31.12.2022, суд вважає наявними підстави для формування висновки про підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 в бойових діях та в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації у період з 27.12.2022 по 31.12.2022.

Що ж стосується періоду безпосередньої участі позивача в бойових діях та в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації з 01.01.2023 по 28.01.2023, суд зауважує, що між сторонами відсутній спір.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_9 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.02.2023 № 22 періодом безпосередньої участі позивача у бойових діях, для нарахування додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою

№ 168 є з 01.01.2023 по 28.01.2023 (т. 1, а.с. 174).

Натомість в межах згаданого періоду в сторін наявний спір щодо розміру виплаченої позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

У цій частині відповідач зазначає, що розрахунок додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 здійснено та проведено виплати позивачу за аналогічним алгоритмом, що і у грудні 2022 року.

Суд зазначає, шо вказаний розрахунок проведений військовою частиною не вірно з підстав та мотивів, що викладені при наданні оцінки порядку нарахування додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 за грудень 2022 року.

Резюмуючи викладене, суд вважає наявними ознаки протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн, на місяць пропорційно часу участі у заходах, визначених Постановою № 168 за період з 27.12.2022 по 28.01.2023 в повному обсязі.

Разом з цим перевіряючи наданий представником розрахунок додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, слід зауважити наступне.

Так, загальна кількість днів безпосередньої участі позивача в бойових діях за грудень 2022 року становить 5 календарних днів.

Отже, 100 000,00 (розмір додаткової винагороди) / 31 (кількість календарних днів у грудні 2022 року) х 5 = 16 129,03 грн - 241,94 (1,5% військового збору) = 15 887, 09 грн.

Відповідно до довідки розрахунку за грудень 2022 року позивачу було виплачено суму в розмірі 6 774,19 грн (т. 1, а.с. 152).

Отже, сума додаткової грошової винагороди, передбаченої положеннями Постанови

№ 168 за грудень має становити 15 887,09 - 6 774,19 = 9 112,90 грн.

Розрахунок за січень 2023 року.

28 календарних днів безпосередньої участі позивача в бойових діях.

100 000 / 31 х 27 = 90 322,58 грн - 1354,84 (1,5% військовий збір) - 88 967,74 грн.

Сума виплаченої додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 відповідно до довідки розрахунку за січень 2023 року становить - 63 225,81 грн (т. 1, а.с. 153).

Розмір додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, що не доплачена позивачу за січень 2023 року становить - 88 967,74 - 63 225,81=25 741,93 грн.

Загальна сума складає: 9 112,90 + 25741,93 = 34 854,83 грн.

Отже, наданий представником позивача розрахунок є частково вірним, оскільки ним помилково не враховано 1 календарний день 27.01.2023.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з розміром додаткової винагороди, яка вказана судом вище.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині наявності / відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 28.01.2023 по 18.08.2024 додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 100 000,00 грн пропорційно, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.04.2023 № 88, зокрема відповідно до пункту 6 якого наказано донарахувати та провести виплату додаткової винагороди (з урахуванням попередніх виплат) в розмірі 100 000 грн військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема ОСОБА_1 за період з 29.01.2023 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 28.02.2023 (т. 1, а.с. 175).

Відповідно до довідки розрахунку за березень 2023 року позивачу донарахована додаткова винагорода наступним чином:

- за період з 29.01.2023 по 31.01.2023 (лікування), виходячи з розрахунку 70 000,00 грн за 3 календарних днів в сумі 6 774,94 грн;

- за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 (лікування) в сумі 100 000,00 грн;

- за період з 01.03.2023 по 24.03.2023 (лікування) виходячи з розрахунку 100 000, 00 грн за 24 календарних днів в сумі 77 419,35 грн (т. 1, а.с. 155).

Також судом встановлено, що згідно з пунктом 4 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2023 № 131 вирішено виплати винагороду за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 в розмірі 100 000,00 грн військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема ОСОБА_1 за період лікування з 01.04.2023 по 26.04.2023.

Відповідно до пункту 6 окресленого наказу наказано донарахувати та провести виплату додаткової винагороди (з урахуванням попередніх виплат) в розмірі 100 000 грн військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема ОСОБА_1 за період з 25.03.2023 по 31.03.2023.

Згідно з довідкою розрахунку за квітень 2023 року позивачу донарахована додаткова винагорода наступним чином:

- за період з 25.03.2023 по 31.03.2023, виходячи з розрахунку 100 000,00 грн за 7 календарних днів у сумі 22 580,65 грн;

- за період з 01.04.2023 по 26.04.2023, виходячи з розрахунку 100 000,00 грн за 26 календарних днів в сумі - 86 666,67 грн (т. 1, а.с. 156).

Аналізуючи наведені розрахунки, суд зауважує, що за період з 01.02.2023 по 26.04.2023 порушень щодо порядку нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не встановлено.

Відтак, наданий представником позивача розрахунок є необґрунтованим.

Натомість, з урахуванням встановлених вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не вірно розраховано додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою

№ 168 за період з 29.01.2023 по 31.01.2023. Розмір такої винагороди має розраховуватися з розрахунку 100 000,00 грн та відповідно становить - 100 000,00 / 31 х 3 = 9 677,42 - 145,16 (1,5% військовий збір) = 9 532,26 грн - 6 774,94 грн (сума виплачених коштів) = 2 757,32 грн.

Що ж стосується періоду з 27.04.2023 по 18.08.2023, суд зауважує наступне.

Так відповідач стверджує, що позивач у період з 25.04.2023 по 31.05.2023 у відпустці не перебував, відповідно додаткова винагорода не нараховувалась, а в період з 01.06.2023 по 18.08.2023 до фінансово-економічної служби не надходили жодні документи (виписані епікризи, довідки, рапорти, накази), які б вказували на наявність заборгованостей по виплатам позивачу.

Суд звертає увагу, що у наведеній частині відповідачем допущено описку, відповідним періодом є з 27.04.2023 по 31.05.2023, оскільки за наявних матеріалів справи додаткова грошова винагорода виплачена позивачу до 26.04.2023 включно.

Між тим, судом встановлено, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 25.04.2023 № 7703 солдат ОСОБА_1 , 1978 року народження згідно зі статтями 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Відповідно до виписки з методичної картки стаціонарного хворого від 26.04.2023 № 127 позивач у період з 31.01.2023 по 26.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні центрального госпіталю ВМУ СБУ (т. 1, а.с. 13)

(далі - Виписка № 127) (т. 1, а.с. 13).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.04.2023 № 117 із СБУ Військово-медичне управління Госпіталь, 27.04.2023, позивача зараховано до продовольчого забезпечення військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут з сніданку 27.04.2023. Прибув з продовольчим атестатом.

Підстава видачі окресленого наказу - виписка від 26.04.2023 № 127.

Відповідно до Виписки № 127, ОСОБА_1 виписується у військову частину для виконання рішення ВЛК. Разом з тим, як вже було вказано судом вище згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 25.04.2023 № 7703 солдат ОСОБА_1 , 1978 року народження згідно зі статтями 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Отже, матеріалами справи підтверджено, зокрема, медичними документами, що позивач мав перебувати у відпустці та перебував, як він стверджує, протягом 30 календарних днів.

В контексті встановлених обставин, на переконання суду, твердження відповідача про не перебування у відпустці позивача, за наявності окреслених вище медичних документів, виключно з підстав не надання військовою частиною відповідного наказу про відпустку, не дає підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_1 не перебував у такій відпустці.

З урахуванням наведеного, на переконання суду, позивач має право на отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за період з 27.04.2023 по 26.05.2023 (30 календарних днів).

Відтак, суд наводить розрахунок додаткової винагороди, за окреслений період:

- з 27.04.2023 по 30.04.2023 (4 календарних днів): 100 000,00 / 30 х 4 = 13333,33 - 200 (1,5% (військового збору) = 13 133,33 грн;

- з 01.05.2023 по 26.05.2023 (26 календарних днів): 100 000,00 / 31 х 26 = 83 870,97 - 1 258, 06 (1,5% військового збору) = 82 612, 91 грн.

Разом з цим, починаючи з 27.05.2023 по 31.05.2023 матеріали адміністративної справи не мстять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

З огляду на наведене, суд не вбачає правових підстав для здійснення розрахунку додаткового грошової винагороди за період з 27.05.2023 по 31.05.2023.

Одночасно суд враховує, що згідно з виписки епікриз № 7922 (т. 1, а.с. 16), позивач перебував на стаціонарному обстежені і лікуванні у клініці нейрохірургії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» з 01.08.2023 по 02.08.2023.

У період з 02.08.2023 по 18.08.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України», що підтверджується довідкою № 429 (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2022 № 152, позивач вважається таким що вибув до НВМКЦ «ГВКГ»,.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що позивач у період з 01.08.2023 по 18.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, тому останньому має бути нарахована та виплачена додаткова грошового допомога в такому розмірі:

- за період з 01.08.2023 по 18.08.2023 (18 календарних днів): 100 000,00 / 31 х 18 = 58 064,52 - 870, 97 (1,5 % військового збору) = 57 193,55 грн.

Загальна сума додаткової грошової допомоги становить:

- за період з 29.01.2023 по 31.01.2023 - 2 757,32 грн;

- за період з 27.04.2023 по 30.04.2023 - 13 133,33 грн;

- за період з 01.05.2023 по 26.05.2023 - 82 612, 91 грн;

- за період з 01.08.2023 по 18.08.2023 - 57 193,55 грн.

У підсумку - 155 697,11 грн, а не 377 430,11 грн, як про це просить позивач у позовній заяві.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково.

Поміж наведеного, суд зазначає, що частиною першої статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами визначеними частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд наголошує, що позивач у позовній заяві не заявляв вимог щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплати додаткову грошову винагороду, проте, враховуючи встановлені судом обставини, з метою забезпечення ефективного захисту порушеного права ОСОБА_1 і, як наслідок виконання судом завдання адміністративного судочинства, необхідним є вихід за межі позовних вимог шляхом:

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за період з 27.12.2022 по 31.12.2022 у розмірі 9 112, 90 грн; за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 у розмірі 37 612,15 грн; за період з 27.04.2023 по 30.04.2023 у розмірі 13 133,33 грн; з 01.05.2023 по 26.05.2023 у розмірі 86 612,91 грн; за період з 01.08.2023 по 18.08.2023 у розмірі 57 193,55 грн.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплати заборгованість у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди за період лікування після поранення з розрахунку 10000,00 грн. пропорційно за період з 28.01.2023 по 18.08.2024, визначеному пунктом 14 Порядку № 260 у розмірі 243 318,14 грн та компенсації за втрату частини доходів, суд вказує про таке.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та постанови № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 затверджено зміни до Порядку № 260, а саме доповнено новим розділом XXXIV, який врегульовує питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (застосовується з 01 лютого 2023 року).

Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, одним із видів додаткової винагороди на період дії воєнного стану є додаткова винагорода військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Виходячи зі змісту наведених положень Закону № 2011-XII, постанови № 168 та Порядку № 260 винагорода, як вид виплат військовослужбовцям, є частиною їх грошового забезпечення та можуть належати як до групи щомісячних додаткових видів, так і до одноразових додаткових видів. Аналіз таких виплат та дослідження їх правової природи показує, що вони невід`ємно пов`язані з особливим характером та умовами служби військовослужбовця, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом.

Очевидно, що призначення та виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням відбувається за настання особливого юридичного факту - поранення під час захисту Батьківщини, що зумовлює лікування (по тривалості часу воно може бути різним) або потребу у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення. При цьому обидва наслідки поранення є обмеженими в часі, оскільки і лікування, і відпустка відбуваються упродовж певного (необхідного, визначеного) часу. Тому й зазначена винагорода повинна здійснюватися упродовж цього часу - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно з пунктом 14 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000

№ 2050-III (Закону № 2050-III) Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Зі змісту статті 2 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 зауважено, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналізуючи викладене в сукупності, суд приходить до висновку, що додаткова винагорода, установлена Постановою № 168 на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення, є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців та входить до складу їх грошового забезпечення. Відповідно, в розумінні вимог Закону № 2050-III та Порядку № 159, такий додатковий вид грошового забезпечення є грошовим доходом, який вони одержують на території України і який не має разового характеру, а порушення строку його виплати є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2025 у зразковій справ № 280/8933/25.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходжу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі, з урахуванням індексу інфляції за період з 27.12.2022 по 31.01.2023, з 27.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 26.05.2023, з 01.08.2023 по 18.08.2023 по дату виплати.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для здійснення такого розрахунку, оскільки вважає, що останній має бути проведений відповідачем при нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди, та у разі незгоди з яким, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідний позовом.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково та у формулюванні, яке викладено судом вище.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при пораненні за ІІІ групу інвалідності, визначену пунктом 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 671 000 грн, суд вказує про таке.

Як вже було зазначено судом вище, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААГ № 259402 від 23.11.2023 позивачу встановлена третя група інвалідності «Травма «Так пов`язана із захистом Батьківщини»» строком до 01.11.2025, з черговим переоглядом 23.10.2025.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній станом на час встановлення позивачу інвалідності - 23.11.2023) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (у редакції чинній станом на час встановлення позивачу інвалідності - 23.11.2023) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

У той же час порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975, у редакції чинній станом на час встановлення позивачу інвалідності).

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

Згідно з абзацом четвертим підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пунктів 11-15 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності), військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства); документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, або особа, звільнена з військової служби, якому (якій) виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, подає уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - восьмому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Водночас відповідно до пункту 21 Порядку № 975 (у редакції чинній станом на час вирішення спору по суті) військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органу у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), якій призначається та виплачується одноразова грошова допомога, з даними про прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, або довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені), копія військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства);

документа, виданого контролюючим органом, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку або запис у паспорті, - копію паспорта громадянина України у формі книжечки, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, чи паспорта у формі картки із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків в електронному безконтактному носії).

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги, військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, якому (якій) виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначених в абзацах другому - восьмому цього

За правилами визначеними пунктами 23-25 Порядку № 975 (у редакції чинній станом на час вирішення спору по суті) керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.

Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.

Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначеній одержувачем виплати.

Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи, питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою або в судовому порядку між такими особами.

За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору в судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

При цьому відповідно до пункту 22 Порядку № 975 (у редакції чинній станом на час вирішення спору по суті) призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження реалізації позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності шляхом подання документів в порядок та спосіб, встановлений Порядком № 975, як у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу інвалідності, так і в редакції Порядку № 975, чинній станом на час вирішення спору по суті.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та надання оцінки доводам представника позивача, що викладені в позовній заяві та представника відповідача стосовно окреслених вимог.

Вирішуючи позовні вимоги в частині наявності / відсутності правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, визначену Порядком № 260, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку № 260 (у редакції чинній станом на час звільнення позивача з військової служби - 13.10.2023) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з цим пунктом 4 розділу ХХХІІ Порядку № 260 (у редакції чинній станом на час звільнення позивача з військової служби - 13.10.2023) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Аналіз наведеного дає суду підстави сформувати висновки про те, що грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується тим військовослужбовцям, які не були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.

Натомість одноразова грошова допомога особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується виплачується в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (далі - Порядок № 460).

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд відмічає, що підставами позовних вимог в зазначеній частині є Порядок № 260, у той час коли пункт 1 розділу ХХХІІ останнього не підлягає застосуванню до позивача. До позивача підлягають застосуванню положення пункту 4 розділу ХХХІІ, у взаємозв`язку з положеннями Порядку № 460.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, визначену Порядком № 260.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність правих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Інші доводи та заперечення не спростовують вище встановленого судом.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 242-246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за період з 27.12.2022 по 31.12.2022 у розмірі 9 112, 90 грн; за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 у розмірі 37 612,15 грн; за період з 27.04.2023 по 30.04.2023 у розмірі 13 133,33 грн; з 01.05.2023 по 26.05.2023 у розмірі 86 612,91 грн; за період з 01.08.2023 по 18.08.2023 у розмірі 57 193,55 грн.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткову грошову винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за період з 27.12.2022 по 31.12.2022 у розмірі 9 112, 90 грн; за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 у розмірі 37 612,15 грн; за період з 27.04.2023 по 30.04.2023 у розмірі 13 133,33 грн; з 01.05.2023 по 26.05.2023 у розмірі 86 612,91 грн; за період з 01.08.2023 по 18.08.2023 у розмірі 57 193,55 грн.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі, з урахуванням індексу інфляції за період з 27.12.2022 по 31.01.2023, з 27.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 26.05.2023, з 01.08.2023 по 18.08.2023 по дату виплати.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.