Справа № 320/38685/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

01 серпня 2025 року № 320/38685/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Центрального об`єднання (Головного) управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення коштів завданих протиправними діями суддів згідно з статтею 382 КК України,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась у Київський окружний адміністративний суд із позовом Центрального об`єднання (Головного) управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення коштів завданих протиправними діями суддів згідно з статтею 382 КК України, у якому просила суд:

- стягнути з суддів Київського окружного адміністративного суду Панової Г. та Кушнової А. О. штраф у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Згідно частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за поданою заявою, суд виходить з наступного.

Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. У свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Адміністративна юрисдикція визначається Кодексом адміністративного судочинства України за допомогою трьох критеріїв, а саме: предметної (родової), інстанційної (функціональної) та територіальної (просторової) (підсудності).

Предметна юрисдикція визначена параграфом 1 Глави 2 Розділу І Загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас приписами частини другої статті 19 КАС України визначений перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За цією нормою такими є справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Оцінивши подану заяву на предмет відповідності формальним вимогам, суд вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального об`єднання (Головного) управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення коштів, завданих протиправними діями суддів. У позовній заяві позивач просила стягнути з суддів Київського окружного адміністративного суду Панової Г. та ОСОБА_2 штраф у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України.

Стаття 382 Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення, тобто вироку, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили.

Разом з тим, суд звертає увагу, що статтею 1 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України встановлюється виключно кримінальним процесуальним законодавством України.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги до Центрального об`єднання (Головного) управління Пенсійного фонду України в місті Києві, які полягають у стягненні грошових коштів із суддів за ймовірні протиправні дії, що, на переконання позивача, мають ознаки кримінального правопорушення, не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Питання притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб, зокрема суддів, та пов`язані з цим вимоги щодо стягнення шкоди або накладення штрафу можуть вирішуватися виключно в межах кримінального провадження згідно з процедурами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Відповідно до приписів статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження надсилається особі, яка подала позовну заяву, разом з усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зобов`язаний роз`яснити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, позивачу слід звернутися із заявою до уповноважених правоохоронних органів у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо вона вбачає наявність ознак кримінального правопорушення в діях конкретних осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подана позовна заява не підлягає розгляду в адміністративному суді, а отже, відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248, 283, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднання (Головного) управління Пенсійного фонду України в місті Києві про стягнення коштів завданих протиправними діями суддів згідно з статтею 382 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Вісьтак М.Я.