Справа № 160/8166/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2025 рокуСправа №160/8166/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
18 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач-2), Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач-3), в якому просить
-визнати протиправною та скасувати постанову Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби, яка оформлена довідкою від 20 лютого 2025 року №1128.
- визнати протиправним та скасувати наказ № 49 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 лютого 2025 року в частині призову ОСОБА_1 до Збройних Сил України та призначення до військової частини НОМЕР_3 і зобов`язати посад центру комплектування та соціальної підтримки внести виправлення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів особистих даних щодо імені ОСОБА_1 ЄВГЕНІЙ і змінити його статус з військовослужбовця на військовозобов`язаного;
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_3 в частині призначення ОСОБА_1 , 1985 року народження на посаду та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 і зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини
-стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000 грн. і судові витрати.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав чинне до 20 лютого 2025 року бронювання. Проте 20 лютого 2025 року його незаконно було знято з обліку та поставлено на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де формально було проведено ВЛК та без видачі військово-облікового документу призвано на військову службу та направлено до військової частини
Відповідно до частин 5, 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Ухвалою від 21 березня 2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій останній просить заборонити Військовій частині НОМЕР_3 вчиняти дії щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за межі Військової частини НОМЕР_3 чи до іншого місця служби або іншої військової частини до набранням законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.
Ухвалою від 21 березня 2025 року суд клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 160/8166/25 - повернув заявнику без розгляду.
Ухвалою від 25 березня 2025 року суд у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 160/8166/25 відмовив.
26 березня 2025 року представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів у справі.
26 березня 2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами не погоджується, у задоволенні позову просить відмовити. Зокрема зазначає, що 20.02.2025 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби. Згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 з 20.02.2025 призваний до Збройних Сил України та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 . Дані про проходження військово-лікарської комісії внесені до військово-облікового документа (військового квитка), що знаходиться безпосередньо у ОСОБА_1 .
Ухвалою від 04 квітня 2025 року суд витребував додаткові докази у справі № 160/8166/25 від ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме:
- копію сторінки із записом періоду часу, підстав і мети перебування ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_2 20 лютого 2025 року, виходячи із змісту Журналу відвідувачів;
- копію направлення ОСОБА_1 на ВЛК та інформацію щодо часу його реєстрації в ЖУРНАЛІ реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду;
- копії документів, що стали підставою для зняття ОСОБА_1 з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 і взяття на облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 та інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо часу вчинення таких дій;
- копії заяви та документів, що стали підставою для видачі ВОД; номер ВОД на бланку і дата його видачі, відомість видачі ВОД на бланку, розписка, роздрукована картка з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- копії документів на підставі яких ІНФОРМАЦІЯ_5 було спростовано наявність у ОСОБА_1 відстрочки на підставі бронювання;
- копію відповіді щодо результатів розгляду скарги адвоката Довгополої О.О. від 20 лютого 2025 року, а також докази направлення відповіді засобами поштового зв`язку.
Витребувати додаткові докази у справі № 160/8166/25 від Військової частини НОМЕР_3 , а саме:
- копію наказу про призначення ОСОБА_1 , 1985 року народження на посаду та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 ;
- копію картки обстеження та медичного огляду , результати аналізів та медичних досліджень під час проходження ВЛК ОСОБА_1 в Дніпровському РТЦ.
Ухвалою від 07 квітня 2025 року суд виправив описку в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 160/8166/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_3 , Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: вірно зазначити абзац: «Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_3 в частині призначення ОСОБА_1 , 1985 року народження на посаду та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 і зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.».
17 квітня 2025 року представником військової частини НОМЕР_3 на виконання ухвали суду від 04 квітня 2025 року надано витребувані документи, зокрема:
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20 лютого 2025 року№53
- медичну характеристику ОСОБА_1
- довідку ВЛК ОСОБА_1 .
22 квітня 2025 року представником ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання ухвали суду від 04 квітня 2025 року надано витребувані документи, зокрема, книгу обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копію відповіді адвокату Довгополій О.О.
23 квітня 2025 року представник позивача подала до суду клопотання про повторне витребування доказів у справі.
Ухвалою від 25.04.2025 суд витребував додаткові докази у справі № 160/8166/25 від ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме:
- докази формування Електронного направлення на ВЛК ОСОБА_1 та інформацію щодо часу його створення 20 лютого 2025 року;
- протокол позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо придатності ОСОБА_1 , 1985 до військової служби від 20 лютого 2025 року;
- картку обстеження та медичного догляду ОСОБА_1 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 з висновками відповідних лікарів , результатами аналізів та медичних досліджень (загальний аналіз крові, серологічний аналіз крові, загальний аналіз сечі, рентгенологічне обстеження органів грудної клітини, ЕКГ, тощо) від 20.02.2025 року ;
- наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 про затвердження складу військово-лікарської комісії при даному ІНФОРМАЦІЯ_2 і призначення голови ВЛК;
- інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо часу і підстав зняття ОСОБА_1 з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 і взяття на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 20 лютого 2025 року;
- роздруковану картку з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо номеру виданого ВОД, часу та підстав його видачі;
- відповідь щодо результатів розгляду скарги адвоката Довгополої О.О. від 20 лютого 2025 року, а також докази направлення цієї відповіді засобами поштового зв`язку;
Витребувати додаткові докази у справі № 160/8166/25 від Військової частини НОМЕР_3 , а саме:
- картку обстеження та медичного догляду ОСОБА_1 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 з висновками лікарів, результатами аналізів та медичних досліджень від 20 лютого 2025 року.
14 травня 2025 року представником військової частини НОМЕР_3 на виконання ухвали суду від 25 квітня 2025 року надано додаткові пояснення, відповідно до яких представник зазначає, що інших медичних документів, окрім медичної характеристики та довідки ВЛК ОСОБА_1 , у військовій частині НОМЕР_3 відсутні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 06 жовтня 2008 року взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до роздруківки Резерву+, військово-обліковий документ сформовано 11.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно ВЛК від 25 травня 2020 року непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, має бронювання до 20 лютого 2025.
Відповідно до Довідки ТОВ «Нова Пошта» від 20 лютого 2025 року №1003 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді водія автотранспортних засобів (лізингове авто) служби забірної логістики №2 (Дніпро). Оскільки ТОВ «Нова Пошта» є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період відповідно до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України виданий наказ №384 від 29.04.2024 «Про підтвердження товариству з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» та товариству з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта Глобал» статусу критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період». Даний працівник дійсно знаходиться в процесі отримання бронювання з метою відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час.
20 лютого 2025 року приблизно о 12 годині ОСОБА_1 був зупинений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого, як зазначає представник, з ним зник зв`язок.
Згідно Довідки військово-лікарської комісії від 20 лютого 2025 року №1128 пр№44 ОСОБА_1 на підставі графи ІІ розкладу хвороб, графи ТДВ «Б» визнаний «Придатним до військової служби».
На підставі витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 лютого 2025 року №49 «Про призов на військову службу» солдата ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України «Про продовження строку загальної мобілізації» від 14 січня 2025 року №27/2025 вважати таким, що з 20 лютого 2025 року призваний до Збройних Сил України та призначений до військової частини НОМЕР_3 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20 лютого 2025 року №53 солдата ОСОБА_1 з 20 лютого 2025 року зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
У зв`язку з відсутністю зв`язку 20 лютого 2025 року представником позивача адвокатом Довгополою О.О. подано скаргу до ІНФОРМАЦІЯ_3 на незаконні дії співробітників та просить негайно надати можливість у наданні правничої допомоги ОСОБА_1 та припинити мобілізаційні дії відносно ОСОБА_1 у зв`язку з його бронюванням. Також 20 лютого 2025 адвокатом Довгополою О.О. направлено адвокатський запит на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до якого запитувалася інформація та документи щодо вчинених мобілізаційних дій відносно ОСОБА_1 .
Листом від 04 березня 2025 року за вих. 860 ІНФОРМАЦІЯ_5 надано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якого повідомлено, що 20 лютого 2025 року військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби Згідно Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 з 20 лютого 2025 року призваний до Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_9 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
За замістом ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За приписами ч.1 ст. 4 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 17 Закону №1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі також Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено поняття «мобілізація» та «особливий період», відповідно до яких:
мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Загальна мобілізація згідно з ч. 2 ст. 4 Закону №3543-XII проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною 5 ст.4 Закону № 3543-XII визначено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до ст. 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.2022 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Разом з цим, у відповідності до ч.ч. 5, 9 ст.1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з змісту частини 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До видів військової служби, згідно із ч.6 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (частина дванадцята статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За приписами ч.ч. 1, 5 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби. Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії.
За змістом ч. 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною 6 ст. 22 Закону № 3543-XII встановлено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону №2232-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
Згідно із пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153 (далі - Положення № 1153) цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
За підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Відповідно до положень пункту 253 Положення №1153, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.
З 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який діє по цей час.
Пунктами 1-4 Указу Президента України № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У разі збройної агресії проти України Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ. Призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Військова служба за призовом під час мобілізації є видом військової служби, початком проходження якої вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.
Відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема:
виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;
організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Таким чином, до обов`язків територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить виявлення призовників, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку, оповіщення призовників про їх виклик до ТЦК для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призову на військову службу і забезпечення здійснення контролю за їх прибуттям.
Так, зокрема позивач покликається на неналежне проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та визнання його придатним до військової служби.
З матеріалів справи суд вбачає, що 20.02.2025 було проведено медичний огляд позивача та за довідкою ВЛК від 20.02.2025 №1128 встановлено, що на підставі графи ІІ Розкладу хвороб ТДВ, позивача визнано придатним до військової служби по загальній мобілізації.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 №402 (в редакції станом на час проведення медичного огляду) військово-лікарська експертиза, зокрема, визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до розділу II Положення №402 (в редакції станом на час проведення медичного огляду) визначено, що:
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП (пункту 3.1 Положення);
Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу у разі зміни призначення.
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.2 Положення № 402);
Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.
Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації (пункту 3.4 Положення № 402);
До початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю.
Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК (пп. 3.5 Положення № 402).
Отже під час проведення медичного огляду позивача відповідачем не було допущено порушень Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 №402.
Крім того, згідно з п.2.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 22.1 Положення передбачено, що дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).
Пунктом 22.2 Положення унормовано, що книга протоколів засідань військово-лікарської комісії ведеться у всіх ВЛК секретарями цих комісій. Протоколи засідань ВЛК підписуються головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання комісії.
Один примірник свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК) зберігається як додаток до книги протоколів. У книгу протоколів, у додатковий примірник експертного документа та у медичну карту стаціонарного хворого записується дата та зміст постанови штатної ВЛК.
Штатні ВЛК ведуть книгу протоколів тільки на осіб, які пройшли медичний огляд безпосередньо в цих комісіях та алфавітний облік розглянутих протягом року свідоцтв про хворобу (довідок ВЛК).
У штатних ВЛК протоколом є також бланк свідоцтва про хворобу, довідки, надіслані для затвердження (контролю) або перегляду постанов, коли текст остаточної постанови підписується головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, і секретарем. Особлива думка голови або членів комісії записується на примірнику свідоцтва про хворобу (довідки) або на окремому аркуші, який додається до цього свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК).
Пунктом 22.7 Положення визначено, що постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.
Як встановлено судом, за результатами проходження позивачем медичного огляду, відповідачем складено довідку ВЛК від20.02.2025 №1128.
Доказами, що є у справі підтверджено проходження медичного огляду позивачем, що спростовує його твердження, викладені у позовній заяві
Позивач зазначає, що цю довідку ВЛК від 20.02.2025 №1128 йому не видано. Відповідач в цій частині не надав суду доказів, однак суд констатує, що така бездіяльність відповідача не є предметом спору, а також не створює негативних для позивача правових наслідків. Інакше кажучи, не кожне формальне порушення процедури прийняття акта чи вчинення дії робить його неправомірним.
Стосовно способу захисту права позивача суд зазначає таке.
Позивач, обираючи спосіб свого захисту просить суд скасувати наказ № 49 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 лютого 2025 року в частині призову ОСОБА_1 до Збройних Сил України та призначення до військової частини НОМЕР_3
При цьому оскаржений наказ, є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію виданням наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20 лютого 2025 року №53 в частині, що стосується призначення та зарахування позивача до списків особового складу військової частини .
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 8.09.2021 у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).
Виходячи із зазначених в цих судових рішеннях Верховного Суду правових висновків та застосовуючи їх до правовідносин, які досліджуються у справі, що розглядається, суд зазначає, що скасування після їх реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про зарахування до військової частини, порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
За змістом зазначених юридичних принципів процесуальної економії та стадійності захисту права застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права, а оскаржувана постанова, накази вичерпали свою дію та втратили юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі і, як зазначалося вище, скасування довідки ВЛК, наказу про призов, наказу про зарахування позивача до військової частини, не тягнуть за собою припинення відносин військової служби позивача.
Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 виклав правову позицію, згідно з якою процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації має незворотний характер. Це означає, що після фактичного призову вона вважається такою, що відбулася, і не може бути скасована шляхом повернення особи до попереднього стану. Навіть якщо процедура призову визнається судом протиправною, це не веде до автоматичного поновлення особи у статусі, який вона мала до мобілізації, та не створює обов`язку щодо її звільнення з військової служби.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані рішення суб`єктів владних повноважень як актів індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому їх оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки їх скасування не може привести до відновлення порушеного права.
Враховуючи вище викладені обґрунтування, суд вважає, що підстави скасування оскаржуваних наказів та постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби, яка оформлена довідкою від 20 лютого 2025 року №1128, відсутні.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання посадових осіб центру комплектування та соціальної підтримки внести виправлення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів особистих даних щодо імені ОСОБА_1 ЄВГЕНІЙ і змінити його статус з військовослужбовця на військовозобов`язаного суд зазначає наступне.
Так, відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості:
1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно ст. 9 вказаного Закону призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Таким чином, позивач не звертався до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з відповідною заявою про внесення виправлень до відомостей в Реєстрі в частині невірного зазначення ім`я, відтак в даному випадку дані позовні вимоги є передчасними, відтак такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000 грн. суд зазначає наступне.
Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Однак, позивачем таких доказів суду не надано.
Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду, в даній справі, відповідачем доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Згідно з положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову питання щодо розподілу судових витрат судом не розглядається.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), відповідача-2: ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), відповідача-3: Військової частини НОМЕР_9 ( АДРЕСА_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_10 ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук