Справа № 320/41211/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року справа № 320/41211/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області, щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України "Про судоустрій та судовий статус суддів" з лютого 2023 року, яке повинно бути на рівні не нижчому ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України "Про судоустрій та судовий статус суддів" включно з додатковою грошовою винагородою передбаченою Наказом Міністерства внутрішніх справ №38 від 26.01.2023 з лютого 2023 року в розмірах не менше ніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області щодо не нарахування та невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірах не менше ніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань за 2022 рік згідно пункту 2 статті 165 Закону України "Про судоустрій та судовий статус суддів" в розмірах не менше ніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , співробітник Служби судової охорони, зазначає, що отримане ним грошове забезпечення в період з лютого по липень 2023 року було значно нижчим від рівня, передбаченого статтею 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач посилається на норми закону, які гарантують співробітникам ССО грошове забезпечення на рівні не нижчому, ніж встановлено для працівників Національної поліції. Позивач вказує, що згідно з офіційною інформацією Патрульної поліції, мінімальне грошове забезпечення поліцейського в місті Києві становить від 22 100 до 25 100 гривень на місяць (без урахування додаткових виплат). Водночас, заробітна плата позивача протягом вказаного періоду була на рівні 12 18 тисяч гривень, що, на думку позивача, суперечить вимогам чинного законодавства щодо соціального захисту співробітників служби.

Крім того, позивач зазначає, що йому не було нараховано додаткову винагороду за умовами воєнного стану, передбачену наказом МВС України №38 від 26.01.2023, а також не здійснено виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік. У зв`язку з цим позивач звертався з відповідними запитами до органів управління Служби судової охорони та депутатів місцевої ради, однак отримав відповіді, в яких органи посилалися на скорочення бюджетних призначень і відсутність нормативного акту про зіставлення посад в ССО та Національній поліції.

Посилаючись на міжнародну правозахисну практику, позивач звертає увагу суду на рішення Європейського суду з прав людини, в яких підкреслюється, що держава не має права відмовляти у передбачених законом виплатах через відсутність фінансування, якщо відповідні законодавчі положення залишаються чинними. Позивач вважає, що така практика є релевантною до його справи, оскільки його права, як працівника державного органу, порушено через неналежне виконання гарантій соціального захисту.

Таким чином, позивач вважає, що належне виконання вимог закону передбачає обов`язок відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення відповідно до рівня, встановленого для поліцейських, включаючи додаткові виплати. Позивач також просить визнати факт бездіяльності органу, що не забезпечив реалізацію його права на соціальний захист, та зобов`язати відповідача усунути порушення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено, що справа буде розглядатися суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від відповідача. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Запропоновано відповідачу подати до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів.

23.01.2024 через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , аргументуючи позицію нормативною базою, що регулює порядок нарахування грошового забезпечення співробітникам Служби.

У відзиві зазначено, що порядок обчислення грошового забезпечення співробітників ССО визначений Кабінетом Міністрів України та деталізований Порядком №384, затвердженим Державною судовою адміністрацією. Згідно з цим Порядком, нарахування здійснюється з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого станом на 1 січня 2018 року, та тарифних коефіцієнтів за посадою і спеціальним званням, із включенням відповідних надбавок і доплат. При цьому розміри грошового забезпечення мають бути не нижчими, ніж для поліцейських, проте виключно за наявності відповідних коштів у затвердженому кошторисі.

ТУ ССО наголошує, що на 2023 рік кошторис не передбачав асигнувань в обсягах, достатніх для забезпечення виплат на рівні поліцейських. Виплати здійснювались у межах рекомендованих граничних розмірів, відповідно до доручення ССО №139 від 08.12.2021. Таким чином, відповідач вважає, що не мав можливості здійснити виплати у розмірах, запрошених позивачем, а їх проведення без наявності бюджетного призначення є порушенням Бюджетного кодексу України.

Щодо невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік відповідач посилається на положення Порядку №481 та на Положення про комісію з розгляду питань надання допомоги, затверджене наказом №597. У документах передбачено, що матеріальна допомога надається один раз на рік за наявності двох умов: подання співробітником відповідного рапорту та наявності бюджетних асигнувань. Відповідач підкреслює, що станом на кінець 2022 року окремого рішення керівного органу ССО стосовно здійснення таких виплат не було, а позивач не подавав рапорт, що унеможливлює розгляд питання про надання допомоги.

Відповідач також звертає увагу на те, що матеріальна допомога не є постійним чи гарантованим видом забезпечення, а виплачується за рішенням відповідної комісії в межах кошторисних призначень. Виплата у відсутності таких призначень суперечить чинному бюджетному законодавству.

У підсумку, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на фактичну відсутність правових і фінансових підстав для виконання вимог позивача.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та відповідач у справі з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Наказом територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області №121 о/с від 02.07.2020 ОСОБА_1 був прийнятий на службу до Служби судової охорони та призначений на посаду контролера ІІ категорії 2 відділення 2 взводу охорони 1 підрозділу охорони. Надалі, з 01 січня 2021 року, він обіймав посаду контролера ІІ категорії 1 відділення 4 взводу охорони 1 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області.

З 01.01.2021 ОСОБА_1 обіймає посаду контролера ІІ категорії 1 відділення 4 взводу охорони 1 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області, що також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , дата видачі 27.03.2023, довідками територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області від 11.01.2024 №15, від 15.01.2024 №29 та послужним списком ОСОБА_1 (особистий номер НОМЕР_2 ).

З лютого 2023 року, за твердженням позивача, грошове забезпечення, що йому виплачувалося, не відповідало вимогам частини 2 статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачає, що розміри грошового забезпечення співробітників ССО повинні бути не нижчими, ніж у працівників поліції. Фактичне забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період становило, за його даними, від 12 153,51 грн до 18 592,94 грн щомісячно, окрім липня 2023 року, коли він отримав 27 878,89 грн із урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

У зв`язку з тим, що позивач вважав таке нарахування порушенням гарантій, встановлених чинним законодавством, позивач звертався із запитами до органів ССО, Департаменту фінансового забезпечення НПУ, Вищої ради правосуддя та народних депутатів.

Згідно з листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України від 13.03.2023 №774/29/2/01-2023 конкретний розмір грошового забезпечення поліцейським встановлюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 №260. Починаючи з лютого 2023 року було збільшено грошове забезпечення поліцейським за рахунок здійснення преміювання відповідним керівником, відповідно до особистого внеску поліцейського в загальні результати служби в межах обсягу коштів, затверджених для Національної поліції для виплати грошового забезпечення на 2023 рік, з урахуванням збільшення мінімального розміру грошового забезпечення поліцейським на рівні не менше 17 000 грн.

Відповідно до листа Служби судової охорони від 15.03.2023 №30/01.30-02.2-554 спільний наказ між Службою та Національною поліцією України про співвідношення між посадами та званнями відсутній.

Листом Служби судової охорони від 21.07.2023 №30/01.30-02.2-1291 повідомлено про те, що асигнування на виплату грошового забезпечення співробітникам Служби на 2023 рік, порівняно з 2022 роком, з урахуванням скорочення видатків згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №401 зменшені на 10,3%, з огляду на це перегляд розміру грошового забезпечення співробітникам Служби можливий тільки в разі надходження відповідних додаткових асигнувань. Крім того, зменшення асигнувань на виплату грошового забезпечення на 125 млн грн не дозволило Службі здійснювати виплату матеріальної допомоги жодному працівнику Служби.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

У частині 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 161 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).

Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби. Граничну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Державна судова адміністрація України.

Рішення про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони приймається Головою Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Центральний орган управління Служби судової охорони є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи.

Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У силу частини другої цієї статті грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" (далі Постанова №289) затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Суд звертає увагу, що станом на час подання адміністративного позову та його розгляду судом Постанова №289 є чинною.

З даного приводу суд також зазначає, що незгода позивача із застосуванням Територіальним управлінням Служби судової охорони у м. Києві та Київській області до нього норм Постанови №289 не спростовує її законність та не виключає поширення її дії на трудові права позивача.

У частині вимог позивача щодо визнання протиправним нарахування Територіальним управлінням Служби судової охорони у місті Києві та Київській області грошового забезпечення у розмірі менше ніж у поліцейського за аналогічною посадою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

У складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

У системі поліції можуть утворюватися науково-дослідні установи та установи забезпечення, заклади професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання.

За статтею 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На підставі вищенаведеного суд зауважує, що позивачем в позовній заяві не конкретизовано, яку саме посаду поліцейського із загальної системи поліції він вважає прирівняною до своєї посади та відповідно бажає отримувати грошове забезпечення на аналогічному рівні.

Водночас механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі Порядок №384).

За змістом пунктів 4 7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги). Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.

Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).

Відповідно до Порядку №384 грошове забезпечення співробітникам Служби визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання (пункт 3 Порядку №384).

Грошове забезпечення включає (пункт 4 Порядку №384):

1) щомісячні основні види грошового забезпечення;

2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать (пункт 5 Порядку №384): 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать (пункт 6 Порядку №384): 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать (пункт 7 Порядку №384): 1) винагороди; 2) допомоги.

Відповідно до Порядку №384 підставою для виплати грошового забезпечення, в тому числі його основних, додаткових та одноразових додаткових видів є накази Служби або територіального управління Служби.

Згідно з пунктом 10 Порядку №384 грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з застосуванням положень частини 2 статті 165 Закону №1402-VIII, а саме нарахування Територіальним управлінням Служби судової охорони у місті Києві та Київській області грошового забезпечення у розмірі менше ніж у поліцейського за аналогічною посадою.

Відповідно до статті 161 Закону №1402-VIII Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби.

Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками (частина 2 статті 165 Закону №1402-VIII).

Отже, законодавець делегував Уряду повноваження щодо визначення розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, а тому покликання позивача на допущення протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо самостійного нарахування та виплати грошового забезпечення у розмірі не нижчому аніж нарахованого та виплаченого поліцейським, є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 165 Закону №1402-VIII Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №289, якою затвердив схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони.

Пунктом 2 Постанови №289 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із схемою тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони та схемою тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони, затверджених цією постановою; порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Отже, Постановою №289 Кабінет Міністрів України визначив, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 та встановлено їх фіксовані розміри.

Відповідач у своїй діяльності повинен керуватись, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому відповідач не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимогам підзаконних нормативно правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що відповідач правомірно застосовував розміри посадових окладів, затверджених Постановою №289, яку було прийнято на виконання частини 2 статті 165 Закону №1402-VIII. Та, відповідно, підстави для їх перегляду відсутні.

Також позивачем в адміністративному позові було заявлено вимогу про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі не менше аніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу у м. Києві.

З цього приводу суд зазначає, що частиною 3 пункту 3 Постанови №289 визначено право Голові Служби судової охорони в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби судової охорони, забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).

Пунктом 36 Порядку №384 встановлено, що співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюються за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби.

Механізм виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових співробітникам Територіального управління Служби судової охорони у Волинській області визначений Положенням про комісію з розгляду питань, пов`язаних з наданням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київської області, затвердженим наказом територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області від 10.09.2020 №597 (далі Положення №597).

Пунктом 5 розділу І Положення №597 визначено, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється в порядку та розмірах, встановлених Порядком виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Служби судової охорони від 09.09.2020 №481, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Управління.

Пунктами 1, 2 розділу II Положення №597 передбачено, що основними завданнями комісії є вивчення документів та прийняття рішень про надання матеріальної допомоги співробітникам територіального управління і встановлення черговості її отримання. З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань комісія зобов`язана, зокрема: приймати до розгляду рапорти співробітників територіального управління про надання матеріальної допомоги, що подаються начальникові територіального управління; встановлювати черговість отримання матеріальної допомоги співробітниками територіального управління; приймати рішення про надання (відмову в наданні) матеріальної допомоги співробітникам територіального управління.

Крім того, пунктом 37 Порядку №384 установлено, що співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення виплачується допомога на оздоровлення в розмірі їх місячного грошового забезпечення.

Допомога на оздоровлення надається співробітникам за їх рапортом протягом поточного року на підставі наказу Служби або територіального управління Служби.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновків про те, що співробітники Служби судової охорони за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення у межах затверджених фондів оплати праці, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат.

При цьому з системного аналізу наведених норм права вбачається, що матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається працівнику служби судової охорони за наявності двох умов: 1) подання працівником рапорту на отримання відповідної допомоги; 2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Суд зазначає, що надання допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги, визначених пунктами 36 37 Порядку №384, може відбуватись тільки в сукупності цих двох умов, які є взаємопов`язані і не можуть тлумачитись окремо. Першочерговою та необхідною умовою для ініціювання питання отримання допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подання особою відповідного рапорту.

Водночас у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт подання позивачем рапорту стосовно надання допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2022 році. Суд також бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач не звертався із відповідним рапортом щодо отримання матеріальної допомоги. Крім того, на момент завершення бюджетного періоду (станом на 31.12.2022) територіальне управління ССО не отримувало окремого рішення керівного органу про дозвіл на здійснення таких виплат, і, як вбачається з листів, наявних у матеріалах справи, відповідні кошторисні призначення в межах фонду грошового забезпечення у 2022 році також були відсутні.

Крім того, відповідно до пункту 16 Порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Служби судової охорони від 09.09.2020 №481, матеріальна допомога за минулий рік у поточному році не надається.

Суд враховує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не має ознак гарантованої чи обов`язкової виплати, її надання носить дискреційний характер, залежить від наявності фінансового ресурсу та ініціативи самого працівника. Відсутність необхідних складових свідчить про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача до її виплати.

У цьому зв`язку суд приходить до висновку, що в межах встановлених правових норм, відповідач не мав зобов`язання щодо здійснення виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки необхідні процедурні та фінансові умови для її надання не настали. Відтак, бездіяльність відповідача в цій частині не може бути визнана протиправною, оскільки не супроводжувалась порушенням встановленого регламенту, а перебувала у межах наданих відповідачу повноважень та затвердженого фінансового плану.

Так, судом було вирішено позовну вимогу щодо нарахування та виплати грошового забезпечення у розмірі не нижчому аніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського та зазначено з цього приводу, що розмір посадових окладів затверджено Постановою №289, що було прийнято на виконання частини 2 статті 165 Закону №1402-VIIІ та правомірно застосовується відповідачем.

Отже, виходячи з висновків суду, викладених у рішенні щодо перерахунку грошового забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону №1402-VIIІ, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо перерахунку матеріальної допомоги до рівня, яка була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (далі Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 09.12.1994 №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

У рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Суд неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позивач не довів наявності правових підстав для задоволення позову, а відповідач діяв у межах своїх повноважень, суд вважає позов необґрунтованим, а вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 243 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.