Справа № 494/901/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 р.м. ОдесаСправа № 494/901/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року (суддя Вовченко О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 24.01.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконними та протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:

визнати незаконними та протиправними дії відповідача по порушенню прав на зниження пенсійного віку, по відмові в прийнятті довідок Камінь - Каширської районної державної адміністрації за №435 від 19.10.22 та Центру надання адміністративних послуг народницької селищної ради Коростенського району Житомирської області від 31.08.2023 за №965;

визнати незаконним, невмотивованим, протиправним рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 12.04.2024 за №92 та скасувати його;

визнати право на зниження пенсійного віку, гарантоване п. 2 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області взяти до уваги довідки Камінь - Каширської районної державної адміністрації за №435 від 19.10.22 та Центру надання адміністративних послуг народницької селищної ради Коростенського району Житомирської області від 31.08.2023 за №965.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.04.2024 звернулась до Головного управління із заявою про призначення пенсії згідно ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень: ст. 55 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Після перевірки наданих позивачем документів, Головним управлінням було встановлено, що вік позивача - 54 роки, а страховий стаж позивача складає 27 років 01 місяців 27 днів. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого відселення - 2 роки 04 місяці 06 дній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.01.1988, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 . На підстави заяви та наданих документів Головним управлінням 12.04.2024 винесено Рішення №92 про відмову у призначенні пенсії позивачці в зв`язку з відсутністю необхідного періоду перебування у зоні гарантованого добровільного відселення.

Отже, апелянт вважає, що у позивачки відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком.

Позивачка надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в м. Березівка, Одеської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 3) від 21.12.2012 р., ОСОБА_1 , має право на пільги і компенсації, встановлені Законом «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 13).

Досягнувши віку 54 років, ОСОБА_1 , 05.04.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надавши документи, що визначені в розписці відповідача від 05.04.2024 року.

Заява про призначення пенсії позивачки зареєстрована за №485 (а.с. 132)

Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву позивачки з доданими документами було розглянуто та рішенням від 12.04.2024 за № 92 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду перебування у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с. 10-11).

В рішенні від 12.04.2024 за №92 зазначено, що вік заявниці 54 роки. Необхідний страховий стаж становить 25 років. Страховий стаж особи становить 27 років 01 місяць 27 днів. …. Заявницею надано довідку від 31.08.2023 №965, яка видана Центром надання адміністративних послуг Народницької селищної ради про проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Сумування періодів проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та перебування у зоні гарантованого добровільного відселення не передбачено. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 02 роки 04 місяці 06 днів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням про відмову в призначенні їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи її адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №92 від 12.04.2024 є протиправним, оскільки воно порушує права позивачки на призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступного.

Так, відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Приписами п. 2 ст. 9 Закону №796-ХІІ визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абз. 6-8 ч.1 п.3 ст. 14 Закону №796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3;

Згідно зі ст. 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положеннями ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII визначено, що посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N51 (далі Порядок №51) (який був чинний на дату видачі позивачці посвідчення), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до абз. 3 п. 5 Порядку №51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку №51 встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N5).

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом №796-XII для такої категорії зокрема і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсій потерпілими від Чорнобильської катастрофи.

При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі №205/8713/16-а, від 25.11.2019 року по справі №464/4150/17, від 09.01.2020 року по справі №363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі №652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі №751/2738/17.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 3) від 21.12.2012 року (а.с. 13).

Як вбачається з посвідчення позивачки серії НОМЕР_2 вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи категорія 3.

Ця категорія 3 надається потерпілим за умови проживання у зонах безумовного (обов`язкового) відселення (не менше 2 років), гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Посвідчення позивачки є дійсним та доказів позбавлення її статусу потерпілої особи судами не встановлено, отже є таким, що підлягає для врахування і надання їй пільг, встановлених Законом №796-ХІІ. Однією із пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Закону №796-ХІІ.

Відповідно до ст. 49 Закону №796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Положеннями ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку - 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

-особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

-особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно ч. 3 ст. 55 Закону №796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

В ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вказано, що, заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 27 років 01 місяць 27 днів.

При цьому колегія суддів зазначає, що загальний страховий стаж не є предметом даного спору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно довідки центру надання адміністративних послуг Народицької селищної ради Коростенського району Житомирської області №965 від 31.08.2023 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 в зоні 2 безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 21.06.1991 р. по 05.07.1994 р. (а.с. 14).

В довідці Камінь-Каширської державної адміністрації №435 від 19.10.2022 р. зазначено, що ОСОБА_1 , постійно проживала у с. Гірки Камінь-Каширського району Волинської області з 01.01.1986 р. по 01.09.1988 р. (а.с. 15).

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів Української РСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 липня1991 року №106:

- с. Народичі, Народицького району, Житомирської області віднесено до 2 зони безумовного (обов`язкового) відселення;

- с. Гірки, Любешівського району, Волинської області віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення. (Після проведення заходів по децентралізації с. Гірки є селом Камінь-Каширського району Волинської області).

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 , постійно проживала:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 21.06.1991 р. по 05.07.1994 р., при цьому термін проживання в зазначеній зоні станом на 1 січня 1993 р. становить 1 рік 6 місяців 12 днів;

- у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 01.01.1986 р. по 01.09.1988 р. становить 2 роки 8 місяців 1 день.

Відтак, станом на 01.01.1993 фактично ОСОБА_1 прожила в зоні відповідно до постанови КМ №106 від 23.07.1991, що відноситься до 3 категорії постраждалої від аварії на Чорнобильській катастрофі - 4 роки 2 місяці 13 днів, що визначено судом першої інстанції шляхом сумування періодів проживання в таких зонах забруднення та підтверджується відповідними документами.

Стосовно посилання апелянта на неможливість сумування періодів проживання у різних зонах, колегія суддів оцінює критично, оскільки будь-які заборони таких дій у чинному законодавстві відсутні.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із доводами суду першої інстанції, що позивачці протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії Головного управління ПФУ в Одеській області №92 від 12.04.2024 не вірно розрахований період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (2 роки 4 місяці 06 днів), та взагалі не розраховано періоду проживання позивачки у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Також, враховуючи, що позивачці слід врахувати період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, тобто періоду проживання у вищій зоні, з огляду на принцип верховенства права, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.04.24 та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов