Справа № 120/182/25
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/182/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

31 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 05.02.2025 позовну заяву повернув позивачеві. Судове рішення мотивоване тим, що заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду не є обґрунтованою та відсутні підстави для її задоволення, тому відсутні причини пропуску строку звернення до суду, які суд може вважати поважними, також відсутні належні та допустимі докази щодо цього.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 (провадження № К/990/14363/24) висловлено правовий висновок про те, що проходження особою військової служби, призваної по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.01.2025 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення із наданням належних та допустимих доказів поважності причин його пропуску, а також уточнення суб`єктного складу учасників справи (відповідачів) та позовних вимог.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем до суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

В заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує, що з 26.02.2022 вступив добровільно до лав Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , а також приймав участь у бойових діях. У період з 15.07.2023 по 31.07.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КПП «Одеська обласна клінічна лікарня». Відтак позивач зауважує, що він як військовослужбовець втратив можливість вільно переміщуватись територією України та не мав можливості на той час своєчасно скористатись правовою допомогою, оскільки не міг покинути територію військової частини, а пізніше й зону бойових дій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як визначено у п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом слід зазначити, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При цьому, суд з`ясовує момент, коли позивач фактично дізнався або мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (заподіяння збитків).

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Слід також враховувати, що Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким, зокрема, передбачено порядок звільнення військовослужбовців.

Згідно з п. 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Отже, нормами законодавства, чинного на момент подання позивачем рапорту, не було передбачено строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. За загальним правилом, такий рапорт має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації.

Як встановлено судом першої інстанції, межах даного позову позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту від 03.06.2023 про звільнення з військової служби в запас відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача розглянути рапорт та звільнити позивача від 03.06.2023 з військової служби в запас відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, у спірному випадку строк звернення позивача до суду з цим позовом обмежується місячним строком, встановленим ч. 5 ст. 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує зі змісту позовної заяви позивач звернувся 03.06.2023 до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, однак відповіді на вказаний рапорт не отримав.

Таким чином крайнім строком розгляду рапорту від 03.06.2023 було 03.07.2023.

Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, вже після 03.07.2023 позивач знав про порушення своїх прав та саме після 03.07.2023 почав спливати місячний строк звернення до суду із вимогами про визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо нерозгляду відповідного рапорта.

Крім того, 08.08.2023 позивач звертався до відповідача із заявою щодо доведення до його відома рішення за результатами розгляду рапорту; 31.08.2023 позивач звертався зі скаргою до Міністерства оборони України та Штабу оперативного командування Південь щодо порушення його прав в розрізі нерозгляду відповідачем рапорту на звільнення з військової служби.

Водночас до суду з даним позовом позивач звернувся до суду лише 07.01.2025.

При цьому, позивачем не доведено належним та достатніми доказами факт його безперервного перебування протягом усього пропущеного строку у таких умовах, які повністю унеможливлювали реалізацію його права на звернення до суду.

Варто також зазначити, що позивач проходив лікування панкреатиту з 15.07.2023 по 31.07.2023 в КНП "Одеська обласна клінічна лікарня" Одеської міської ради; 01.08.2023 в КНП "Авангардівська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини" здав тест на Covid-19; 16.08.2023 в цьому ж закладі пройшов огляд лікарем. Наведене, на переконання суду свідчить про те, що позивач в продовж липня-серпня 2023 року перебував в Одеській області, яка не є районом ведення бойових дій, а тому вважати, що позивач в цей час був об`єктивно обмежений в доступі до правової допомоги підстави відсутні.

В підтвердження вказаного також свідчать активні дії позивача щодо звернення із заявою від 08.08.2023 та скаргами від 31.08.2023.

Колегія суддів зазначає, що проходження особою військової служби по мобілізації не є автоматичною підставою для поновлення строку, оскільки законодавство не звільняє військовослужбовців від необхідності дотримуватися процесуальних строків.

Принцип рівного доступу до правосуддя не означає автоматичного поновлення строків, а потребує доведення об`єктивних перешкод, яких у цьому випадку не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду не є обґрунтованою та відсутні підстави для її задоволення.

Тобто, наведені позивачем причини пропуску строку не є поважними, також відсутні належні та допустимі докази щодо цього.

Колегія суддів не приймає посилання позивача на постанову Верховного Суду від 29 листопада 2024 року, у якій Суд дійшов висновку, що мобілізація позивача у першу хвилю у зв`язку із введенням воєнного стану може свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строку звернення до суду, оскільки питання наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду та підстав для його поновлення є індивідуальним в кожній справі і вирішуються судом на власний розсуд.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.