Справа № 160/9988/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
31 липня 2025 рокуСправа №160/9988/25
07 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 в повному обсязі, а саме: з 26.08.1986 р. по 24.10.1986 р., з 18.11.1986 р. по 11.04.1987 р., з 20.05.1987 р. по 25.08.1987 р., з 16.09.1987 р. по 15.01.1988 р., з 01.03.1988 р. по 29.07.1989 р., з 12.10.1992 р. по 27.10.1992 р.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення із заявою, а саме: з 12.02.2025 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі № 160/9988/25 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 19.02.2025 р. №22.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) всі періоди роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_3 в повному обсязі, а саме: з 29.07.1989 р., з 12.10.1992 р. по 27.10.1992 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих судом періодів роботи ОСОБА_1 . У задоволенні решти вимог -відмовлено.

Позивач звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, де вказав, що позивач заявив вимоги про визнання протиправною відмови у зарахуванні до страхового стажу всіх підтверджених періодів трудової діяльності, в тому числі періодів роботи з 26.08.1986 р. по 24.10.1986 р., з 18.11.1986 р. по 11.04.1987 р„ з 20.05.1987 р. по 25.08.1987 р„ з 16.09.1987 р. по 15.01.1988 р., з 01.03.1988 р. по 29.07.1989 р. Однак, попри те, що зазначені періоди роботи були окремо вказані у позовних вимогах, були предметом дослідження суду в рамках розгляду справи, супроводжувалися належними доказами, судом не було надано їм правової оцінки у рішенні, що вказує на неповне вирішення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

При розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення, суд виходить з такого.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, була багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, у тому числі Україна, Республіка Узбекистан та російська федерація (Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст. 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірних періодах. Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 639 від 24.06.2023.

При цьому суд враховує, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас, відповідно до п. 2 ст. 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Відтак при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

Суд звертає увагу на те, що на час набуття позивачем трудового стажу у періодах роботи з 26.08.1986 по 24.10.1986, з 18.11.1986 по 11.04.1987, з 20.05.1987 по 25.08.1987, з 16.09.1987 по 15.01.1988, з 01.03.1988 по 29.07.1989, вказані вище Угоди були чинними для України, а тому підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 в повному обсязі, а саме: з 26.08.1986 р. по 24.10.1986 р., з 18.11.1986 р. по 11.04.1987 р., з 20.05.1987 р. по 25.08.1987 р., з 16.09.1987 р. по 15.01.1988 р., з 01.03.1988 р. по 29.07.1989 р., з 12.10.1992 р. по 27.10.1992 р.

Відповідно до ч. першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно, процесуальним законодавством передбачена можливість з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, у тому числі, із приводу позовної вимоги стосовно якої досліджувалися докази, однак не ухвалено рішення, чим суд й користується у цьому випадку.

Ураховуючи, що судовим рішення не вирішено питання в частині позовних вимог на користь позивача, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 139,43, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 160/9988/25 задовольнити.

Ухвалити додаткове судове рішення у справі № 160/9988/25.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пенсійного страхового стажу ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) всі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 в повному обсязі, а саме: з 26.08.1986 р. по 24.10.1986 р., з 18.11.1986 р. по 11.04.1987 р., з 20.05.1987 р. по 25.08.1987 р., з 16.09.1987 р. по 15.01.1988 р., з 01.03.1988 р. по 29.07.1989 р., з 12.10.1992 р. по 27.10.1992 р.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя С.В. Ніколайчук