Справа № 397/823/25
Суддя: Гайдар Н. І.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 397/823/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.07.2025 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого-судді Гайдар Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Іваненко Н.Л.,

представника позивача адвоката Плакущого С.В. ( в реживі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні у спрощеному порядку з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського сектора поліцейської діяльності №1 (смт. Олександрівка) відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області Селивона Миколи Валерійовича та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Плакущий С.В. в інтересах позивача звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського сектору поліцейської діяльності № 1 (смт.Олександрівка) відділу поліції № 1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції Селивона Миколи Валерійовича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5030563 від 21 червня 2025 року, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП;

- повернути ОСОБА_1 сплачений штраф у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Позов обгрунтований тим, що 21 червня 2025 року о 09 год. 25 хв. поліцейський сектору поліцейської діяльності № 1 (смт.Олександрівка) відділу поліції № 1 (м.Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області старший сержант поліції Селивон Микола Валерійович виніс постанову серії ЕНА № 5030563 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на фізичну особу ОСОБА_1 .

Згідно постанови серії ЕНА № 5030563 - 21 червня 2025 року о 09 год. 21 хв. в смт.Олександрівка, вул.Незалежності України, 54, водій здійснив зупинку траспортного засобу ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9.е. ПДР- порушення зупинок ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів. У постанові вказано, що до постанови додано: відео з бодікамери 0588/54. Вказаною постановою водій траспортного засобу CHEVROLET NUBIRA НОМЕР_1 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

З метою уникнення застосування подвійного стягнення розміру штрафу на підставі вимог ст.ст.307, 308 КУпАП, ОСОБА_1 24 червня 2025 року сплатив накладений на нього спірною постановою штраф у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

21 червня 2025 року о 09 год. 21 хв. в смт.Олександрівка, вул.Незалежності України, 54, водій траспортного засобу CHEVROLET NUBIRA НОМЕР_1 ОСОБА_1 зупинився, припинив рух транспортного засобу на час до 5 хвилин для посадки (висадки) пасажирів.

Спірною постановою підтверджено, що з часу скоєння правопорушення (21 червня 2025 року о 09 год. 21 хв.) до винесення постанови серії ЕНА № 5030563 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (21 червня 2025 року о 09 год. 25 хв.) минуло лише 4 хвилини. Місце зупинки траспортного засобу CHEVROLET NUBIRA НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , по напрямку його руху, не обладнане забороняючим зупинку дорожнім знаком 5.45.1 Правил дорожнього руху України «Пункт зупинки автобуса», а також іншими забороняючими зупинку знаками або ж тих, що свідчать про законність розміщення там автобусної зупинки та її функціонування (до позовної заяви окремим файлом додані фотографії позивача на підтвердження вказаного). Жодного знаку, передбаченого Правилами дорожнього руху України: 5.41.1, 5.41.2 чи будь-якого іншого знаку, який би підтверджував знаходження зупинки саме в тому місці або на відстані 30 метрів не існує. На місці зупинки транспортного засобу позивача відсутній посадковий майданчик для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Крім того, поліцейський ОСОБА_2 взагалі не здійснював жодних замірів на місці події, не встановлював, від якого об`єкта він здійснював відлік довжини ближче 30 метрів та якою, відповідно, є відстань від ймовірного посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, цілком проігнорував факт відсутності забороняючого зупинку дорожнього знаку 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», по напрямку руху транспортного засобу позивача.

Таким чином, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на твердженнях працівника поліції. Сама по собі постанова, правомірність якої оскаржується, не може розглядатись як доказ складу адміністративного правопорушення, за відсутності інших доказів, оскільки постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення.

Відповідач-1 не дотримався вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, оцінив докази не всебічно, не повно, не об`єктивно, не пересвідчився візуально чи в будь-який інший спосіб про наявні дорожні знаки на місці зупинки його автомобіля, не здійснив жодних замірів на місці події, не встановив, від якого саме об`єкта, яким чином та якими технічними засобами він здійснював відлік відстані ближче 30 метрів та якою, відповідно, є відстань від ймовірного посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, до зупиненого автомобіля позивача.

07.07.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 14.07.2025 позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків терміном п`ять днів з моменту отримання копії ухвали, шляхом подачі оригіналу документу про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 15.07.2025 продовжено розгляд справи.

11.07.2025 до суду від надійшов відзив від відповідача в якому відповідач просить у позові відмовити та в обґрунтування зазначає, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи установлюючи під час розгляду справи, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Стягнення застосоване без порушення в межах санкції частини 3 статті 122 КУпАП, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства. Винесена постанова про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КупАП є законною та обґрунтованою.

11.07.2025 представником позивача подано відповідь на відзив в якому вказав, що місце зупинки траспортного засобу CHEVROLET NUBIRA НОМЕР_1 під керуванням позивача, ОСОБА_1 , по напрямку його руху, не обладнане забороняючим зупинку дорожнім знаком 5.45.1 Правил дорожнього руху України «Пункт зупинки автобуса», а також іншими забороняючими зупинку знаками або ж тих, що свідчать про законність розміщення там автобусної зупинки та її функціонування.

Жодного знаку, передбаченого Правилами дорожнього руху України: 5.41.1, 5.41.2 чи будь-якого іншого знаку, який би підтверджував знаходження зупинки саме в тому місці або на відстані 30 метрів не існує.

На місці зупинки транспортного засобу позивача відсутній посадковий майданчик для зупинки маршрутних транспортних засобів. Біля торгівельних закладів розміщені лише лавки для відпочинку відвідувачів.

Оскаржувана постанова не містить жодного належного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення (відсутні відомості щодо джерела походження відеозапису). У поліцейського відсутні належні та допустимі докази протилежного з огляду на зазначення в графі «7. До постанови додаються», до оскаржуваної постанови додано лише «Відео з бодікамери 0588/54» без зазначення відомостей про пристрій, за допомогою якого такий відеозапис отримано, внаслідок чого неможливо пересвідчитись в законності походження такого відеозапису.

Поліцейський ОСОБА_2 не здійснював жодних замірів на місці події, не встановлював, від якого об`єкта він здійснював відлік довжини ближче 30 метрів та якою, відповідно, є відстань від ймовірного посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, цілком проігнорував факт відсутності забороняючого зупинку дорожнього знаку 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», по напрямку руху транспортного засобу позивача.

Також, 25.07.2025 представником позивача подано клопотання в якому просить визнати недопустимими доказами у справі № 397/823/25 - лист № 82150 2025 від 12.07.2025 (199052) за підписом начальника відділу поліції № 1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області полковника поліції Олександра Громко та доданий у додатках до вказаного листа DVD-R диск.

14.07.2025 до суду від відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшов диск портативного відеореєстратора поліцейського про фіксацію адміністративного правопорушення від 21.06.2025 відносно Плакущого О.В.

Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримав, просив задовольнити. Також, просив стягнути з відповідача ГУ НП в Кіровоградській області 21 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Представник відповідача ГУ НП в Кіровоградській області Дейкун І.О. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. В позові просила відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у позов підлягає задоволенюю частково, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕНА № 5030563 21 червня 2025 року о 09 год. 21 хв. в с- щі Олександрівка, вул.Незалежності України, 54, водій здійснив зупинку траспортного засобу ближче 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9.е. ПДР- порушення зупинок ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів. Вказаною постановою водій траспортного засобу CHEVROLET NUBIRA НОМЕР_1 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Приписами статті 90 КАС України регламентовано, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються КАС України, КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. за № 1306 та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

За положеннями статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чиз асобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У силу ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можливо лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

При цьому, саме адміністративне правопорушення може існувати лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП). Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Як уже зазначалось вище, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП за порушення п. 15.9.е Правил дорожнього руху, оскільки той здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів до посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.3 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об`єктивного з`ясування компетентним суб`єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

Диспозицією ч. 3 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

За п. 15.9.е) Правил дорожньогоруху України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів). що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення від відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області надійшов диск портативного відеореєстратора поліцейського про фіксацію адміністративного правопорушення від 21.06.2025 відносно ОСОБА_1 .

Разом з тим, на відповідному відеозаписі зафіксовано транспортний засіб CHEVROLET NUBIRA, номерний знак НОМЕР_2 , процесуальний розгляд та винесення оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 . Таким чином, зміст оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5030563 від 21.06.2025 не відповідає фактичним даним, зафіксованим на відеозапису.

Також, зі змісту відеозапису неможливо встановити сам факт наявності посадкового майданчика, його відстань відносно зупиненого транспортного засобу позивача та здійснення будь-яких замірів для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення.

Зазначений недолік фіксації правопорушення не дає підстави для висновку про порушення позивачем, визначеної п. 15.9.(е) ПДР України заборони зупинки транспортного засобу ближче ніж 30 м до посадкового майданчику.

Щодо клопотання представника позивача про визнання диску з відеозаписом не допустимим доказом, оскільки він поданий начальником відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, який не є учасником справи, то суд зазначає що поліцейський ОСОБА_2 , який розглядав вказану справу є працівником відділу поліції №1 (м.Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та відповідачем у справі, відтак вказаний доказ суд бере до уваги.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

У рішенні від 31.07.2008 року по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 п. 15.9.(е) ПДР України, а тому і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву буз задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити адміністративний позов, шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо належності обраних позивачем відповідачів.

Позивачем одним з відповідачів по справі було визначено поліцейського сектора поліцейської діяльності №1 (смт. Олександрівка) відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області Селивона Миколи Валерійовича, який виніс спірну постанову про накладення адміністративного стягнення, однак суд не може погодитися з цим, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, необхідно прийти до висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не його територіальний орган чи посадова особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах і від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином належним відповідачем в межах даної справи є лише ГУ НП в Кіровоградській області, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до другого відповідача (працівника поліції) слід відмовити.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду адміністративної справи визначається у ч. 2 ст. 245 КАС України. Однак системний аналіз положень ч. 2 ст. 245 КАС України та ч. 1 ст. 5 КАС України дає можливість констатувати, що перелік способів захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права є невичерпним, а сам обраний спосіб порушеного права має відповідати критерію ефективності.

У той же час судом враховано, що положеннями процесуального законодавства передбачено особливі порядки провадження в межах окремих категорій адміністративних прав. Особливий порядок провадження проявляється в різних процесуальних аспектах, одним з яких є специфічні результати розгляду справи, а відповідно і рішення суду за результатами такого розгляду.

Однією з таких категорій справ є справи про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, порядок провадження в якій визначається ст. 286 КАС України.

Зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову в межах даної категорії справ суд може 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного нормативного припису слідує, що за результатами розгляду адміністративних позов на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України. Це у свою чергу свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

Оскільки зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України не вбачається наявність в адміністративного суду в межах даної категорії справ повноважень щодо визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до відповідальності, то суд приходить до висновку, що скасування спірної постанови разом із закриттям провадження по справі є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, що свідчить про відсутність необхідності в застосуванні додаткових способів захисту порушеного права.

Щодо повернення сплаченого штрафу в розмірі 680,00 грн. суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

Відповідно до положень ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій».

Відповідно до вимог п. 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 3 вересня 2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно з п. 5 Порядку № 787 від 03 вересня 2013 року повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Відповідач є контролюючим органом у розумінні положень п. 5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення (постанови) було сплачено штраф позивачем.

Помилково сплачений адміністративний штраф може бути повернуто управлінням держказначейства у визначеному порядку лише на підставі висновку органу, який застосував адміністративне стягнення (штраф). Тобто фізичній особі необхідно звернутися до відповідного органу з письмовою заявою про надання висновку про повернення помилково сплаченого адміністративного штрафу.

Враховуючи викладене, а також враховуючи той факт, що повернення таких коштів здійснюється управлінням держказначейства на підставі висновку органу, який застосував адміністративне стягнення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно достатті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 9 вказаної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стороною позивача не подано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відтак вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Оскільки адміністративний позов задоволено, позивачем здійснена сплата судового збору у розмірі 605,60 грн., що підтверджується квитанцією ID 8847-0523-0297-2962 від 14.07.2025 (а.с. 73), вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області як юридичної особи та головного розпорядника бюджетних коштів.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.06.2025 серії ЕНА № 5030563 винесену стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні позовних вимог до поліцейського сектора поліцейської діяльності №1 (смт. Олександрівка) відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області Селивона Миколи Валерійовича та поверненні ОСОБА_1 сплаченого штрафу у розмірі 680,00 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Представник позивача: адвокат Плакущий Сергій Володимирович (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , ордер серії СА №1126631)

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області (місцезнаходження: 25006, м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 41, )

Представник відповідача: Дейкун Ілона Олександрівна, адреса: 25006, м. Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, 41, РНОКПП НОМЕР_5 , довіреність від 24.04.2025.

Суддя Н.І. Гайдар