Справа № 520/468/25
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2025 р. №520/468/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Домніч О.В,

представника позивача - Філь М.О., представника відповідача - Жадан А.С.,

розглянувши у порядку загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2035 від 20.03.2023 р. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 р. в сумі 178638,00 грн.та № 0-2035 від 20.03.2023 р. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 р. в сумі 78714,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказав, що податковим органом безпідставно застосовано ставки податку 1 % (замість 0, 1% ) під час обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік згідно податкових повідомлень - рішень № 31773-2405-2035 від 20.03.2023 на суму 78714,00 грн. та № 0-2035 від 20.03.2023 на суму 178638, 00 грн., які були оформлені на попередню адресу реєстрації позивачки - АДРЕСА_2 , оскільки згідно первинної технічної документації щодо належного позивачці нерухомого майна (нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ), вказана нерухомість відноситься до виробничих будинків (цехів). При цьому, згідно оновлених технічних паспортів від 03.07.2024 року, витягів з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 03.07.2024 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2024, нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 - є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення в розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, з огляду на що відповідно до рішення 11-ї сесії 7-го скликання Харківської міської ради Харківської області № 542/17 від 22.02.2017 року, виходячи з встановлених ставок податку, вважає вірною ставку податку в розмірі 0,1 % від мінімальної заробітної плати.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог вказавши, що ОСОБА_1 провела технічну інвентаризацію зазначених об`єктів нерухомого майна 03.07.2024, тобто після винесення податкових повідомлень - рішень від 20.03.2023 № 0031774- 2405-2035 та від 20.03.2023 № 0-2035. Позивач внесла відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.07.2024, відповідно до яких нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 - є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 25.07.2024 (23.01.2025). Тобто, позивачем проведено процедуру внесення змін до реєстраційних даних відповідно до Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови КМУ України від 23 серпня 2016 р. № 533) (далі Порядок № 1127) вже після винесення податкових повідомлень рішень і відповідно вказані документи повинні прийматись до уваги до правовідносин, які виникли після 23.07.2024. При цьому, з наданих позивачем до суду технічних паспортів, вбачається, що вони видані на нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення. З вказаних технічних паспортів неможливо встановити класифікацію будівель саме у спірному періоді, тобто в 2021 році. Крім того, представником позивача не було надано жодного іншого технічного документу, при дослідженні якого було б можливо класифікувати функціональне призначення нерухомих об`єктів, щодо яких прийняті спірні податкові повідомлення- рішення за 2021 рік. Отже, віднесення позивачем об`єктів нежитлової нерухомості до будівель промисловості в 2021 році не підтверджується належними доказами.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав на безпідставність та необґрунтованість позиції, яка викладена у відзиві на позов.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 починаючи з 14.01.2001 р. по 04.04.2019 р., відповідно до відмітки у паспорті серії НОМЕР_1 . 05.04.2019 року ОСОБА_1 здійснила зміну місця реєстрації на нову: АДРЕСА_4 , відповідно до відмітки у паспорті серії НОМЕР_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковець О.Л., реєстр за № 222, зі змінами внесеними до договору від 26.09.2007 та відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 знаходяться нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, та літ. «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна площа нежитлового нерухомого майна складає 2977,3 кв.м.

Також, на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Балух Н.В., реєстр за № 1032 та відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 знаходиться нежитлова будівля літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке належить ОСОБА_1 , а саме:

- № 1-2034-UA0028556 від 28.06.2024 на суму 65922,98 грн. (за податковий період 2023 рік, ставка податку 1 %);

- № 1-2034-UA0028556 від 28.06.2024 на суму 149609,23 грн. (за податковий період 2023 рік ставка податку 1 % );

- № 2-2034-UA0028556 від 18.06.2024 на суму 32254,08 грн. (за податковий період 2022 рік ставка податку 1 %);

- № 2-2034-UA0028556 від 18.06.2024 на суму 14212,25 грн. (за податковий період 2022 рік, ставка податку 1 %);

- № 0-2035 від 19.03.2021 на суму 56797,62 грн. (податковий період - 2020 рік, ставка податку 1 %);

- № 0-2035 від 03.12.2021 на суму 128899,72 грн (податковий період 2020 рік, ставка податку 1 %);

- № 31773-2405-2035 від 20.03.2023 на суму 78714,00 грн. (форма Ф, податковий період - 2021 рік, ставка податку 1 %);

- № 0-2035 від 20.03.2023 на суму 178638, 00 грн. (форма Ф, податковий період - 2021 рік, ставка податку 1 %);

- № -2414-2035 від 03.12.2020 на суму 124242,73 грн. (податковий період - 2019 рік);

- № -2404-2035 на суму 17885,96 грн. (податковий період - 2019 рік).

Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомлення - рішення № 0-2035 від 19.03.2021 на суму 56797,62 грн. (податковий період - 2020 рік) та № 0-2035 від 03.12.2021 на суму 128899,72 грн (податковий період 2020 рік) скасовано згідно рішення ГУ ДПС у Харківській області від 03.07.2024 № 3257/20-40-24-05-02 (т.1 а.с. 22).

Податкові повідомлення - рішення за 2022, 2023 роки (№ 1-2034-UA0028556 від 28.06.2024 на суму 65922,98 грн.; № 1-2034-UA0028556 від 28.06.2024 на суму 149609,23 грн.; № 2-2034-UA0028556 від 18.06.2024 на суму 32254,08 грн.; № 2-2034-UA0028556 від 18.06.2024 на суму 14212,25 грн.) скасовано (внесено зміни) ГУ ДПС у Харківській області з урахуванням п.п.69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що підтверджено листом ГУ ДПС у Харківській області від 16.09.2024 № 41561/6/20-40-24-05-11 та рішенням ГУ ДПС у Харківській області від 13.09.2024 № 4649-20-40-24-05-02 (т.1 а.с. 32,33) та прийнято нові податкові повідомлення- рішення №2-2034-UA028556 від 16.09.2024 (податковий період 2022 рік, ставка податку 0,1%); №2-2034-UA028556 від 16.09.2024 (податковий період 2022 рік, ставка податку 0,1%); №2-2034-UA028556 від 13.09.2024 (податковий період 2023 рік, ставка податку 0,1%); №2-2034-UA028556 від 16.09.2024 (податковий період 2023 рік, ставка податку 0,1%).

З огляду на вказане, 03.06.2024 року, позивач звернулась до ГУ ДПС із заявою про проведення звірки в порядку п.п.267.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України за період 2020-2023 роки.

ГУ ДПС у Харківській області листом № 31070/6/20-40-24-05-11 від 03.07.2024 надіслано відповідь ОСОБА_1 , в якому повідомлено, що податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік були скасовані та надані нові податкові повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022-2023 роки. Одночасно позивача повідомлено про те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про технічні характеристики нежитлової нерухомості та відповідно роз`яснено про необхідність проведення процедури внесення змін до реєстраційних даних відповідно до Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови КМУ України від 23 серпня 2016 р. № 533) (далі Порядок № 1127).

В період з 03.07.2024 по 30.07.2024, ОСОБА_1 провела технічну інвентаризацію зазначених об`єктів нерухомого майна та внесла відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до яких нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 - є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 23.01.2025.

30.07.2024 року позивач повторно звернулась до ГУ ДПС із заявою про проведення звірки в порядку п.п.267.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України за період 2021-2023 роки.

ГУ ДПС у Харківській області листом № 41561/6/20-40-24-05-11 від 16.09.2024 надіслано відповідь ОСОБА_1 , в якій повідомлено, що рішенням ГУ ДПС від 13.09.2024 № 4649/20-40-24-05-02 внесено зміни: п.п.69.22 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та рішення Харківської міської ради від 19.08.2024 № 633/24, ставки податку та типу майна та скасовано/відкликано податкові повідомлення- рішення за 2022-2023 роки по зазначених об`єктах нерухомого майна та, з урахуванням п.п. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, сформовано нові податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 рік. Отже, ГУ ДПС винесено податкові повідомлення-рішення від 20.03.2023 № 0031774- 2405-2035 про визначення зобов`язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 178638 грн. за податковий період 2021 рік та від 20.03.2023 № 0-2035 про визначення зобов`язання сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 78714 грн за податковий період 2021 рік, які не скасовувались та не змінювались в порядку проведення звірки та є діючими.

Таким чином, податкові повідомлення - рішення за 2019, 2020, 2022, 2023 роки (які скеровані на нову адресу реєстрації позивачки) не є спірними у даному випадку, позивачка погоджується із застосовою податковим органом ставкою податку 0,1 %.

Водночас, спірним у межах даної справи є правомірність застосування контролюючим органом ставки податку 1 % (замість 0, 1% ) під час обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік згідно податкових повідомлень - рішень № 31773-2405-2035 від 20.03.2023 на суму 78714,00 грн. та № 0-2035 від 20.03.2023 на суму 178638, 00 грн., які були оформлені на попередню адресу реєстрації позивачки - АДРЕСА_2 . Оскільки згідно первинної технічної документації щодо належного позивачці нерухомого майна (нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ), вказана нерухомість відноситься до виробничих будинків (цехів), а згідно оновлених технічних паспортів від 03.07.2024 року, витягів з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 03.07.2024 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.07.2024, нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 - є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення в розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, з огляду на що відповідно до рішення 11-ї сесії 7-го скликання Харківської міської ради Харківської області № 542/17 від 22.02.2017 року, виходячи з встановлених ставок податку, позивач вважає вірною ставку податку в розмірі 0,1 % від мінімальної заробітної плати. Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. п. 14.1.129-1п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості -будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі.

Згідно із п.п. 54.3.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

01.01.2015 р. податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, справляється за правилами ст. 266 Податкового кодексу України, відповідно до п.п. 266.7.1 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно із п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно п.п. 266.4.2 ст.266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Згідно із п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що для справляння податку у порядку ст. 266 Податкового кодексу України визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна (будівлі чи приміщення) як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі), 3) технічні характеристики об`єкта (тобто тип будівлі чи категорія будівлі, площа об`єкту тощо).

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено та введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з якими:

- споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт;

- будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів;

- інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Суд зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.

Так, рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 № 1793/15 Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 № 126/11 Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України, запроваджено на території міста Харкова податок на майно, який складається, окрім іншого, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 до цього рішення.

Ставка, що застосовується до визначення розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюється у розмірах, визначених Положенням № 126/11.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про місцеві податки і збори у місті Харкові від 22.02.2017 № 542/17 встановлено на території міста Харкова на 2018 рік та наступні роки податок на майно, який складається, окрім іншого, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлені згідно з додатком 1 до цього рішення, відповідно до якого:

- Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:

1) Будівлі готельні - 1 відсоток;

2) Будівлі офісні - 1 відсоток;

3) Будівлі торговельні - 1 відсоток;

4) Гаражі - 0,1 відсотка;

5) Будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка;

6) Будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;

7) Господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків;

8) Інші будівлі - 0,1 відсотка.

В подальшому рішенням 23 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2018 № 1284/18 внесено зміни до рішення 11 сесії 7 скликання Харківської міської ради Про місцеві податки і збори у місті Харкові № 542/17 від 22.02.2017 з 01.01.2019 та з Додатку 1 до зазначеного рішення виключено п. п. 5 п. 5, яким встановлювалась ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб для будівель промисловості та складів у розмірі 0,25 %, з огляду на що до вказаних будівель застосовується ставка податку, встановлено п.п. 8 п. 5 інші будівлі - 0,1%.

Так, згідно даних технічного паспорту від 03.09.2009, експлікації та характеристики будинку, нерухоме майно за літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ), останнє відноситься до виробничого будинку (цех); згідно даних технічного паспорту від 09.01.2004, експлікації та характеристику будинку, нерухоме майно за літ. «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ), останнє відноситься до виробничого будинку (механо - збірний цех); згідно даних технічного паспорту від 09.01.2004, експлікації та характеристику будинку, нерухоме майно за літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ), останнє відноситься до виробничого будинку (механо - збірний цех).

Вказана технічна документація направлена позивачкою до ГУ ДПС у Харківській області листом від 03.12.2021 року вих. № 2 (т.2 а.с. 55-56, 222-230), за наслідком зміни ОСОБА_1 адреси місця реєстрації та з метою проведення звірки даних по об`єктах нерухомості за 2018-2020, які перебувають у її власності на підставі пп. 266.7.3. п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями. У якості додатків до вказаного листа позивачкою було додано:

1- копію договору купівлі продажу від 01.09.2015 р. зареєстрованого в реєстрі за № 1032 на 2 арк.;

2 копію витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 1 арк.;

3 копію технічного паспорту літ. «М-1» на 5 арк.;

4 копію договору купівлі продажу від 26.02.2007 р. зареєстрованого в реєстрі за №222 на 2 арк.;

5 копію витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 1 арк.;

6 копію технічного паспорту літ. «Л-1» на 5 арк.;

7 копію технічного паспорту літ. «Н-3» на 11 арк.;

8 копію паспорту та ідентифікаційного коду на 5 арк.

Вказане спростовує аргументацію відповідача стосовно того, що з наданих позивачем до суду технічних паспортів на нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення неможливо встановити класифікацію будівель саме у спірному періоді, тобто в 2021 році.

Окрім того, у подальшому, ОСОБА_1 у період з 03.07.2024 по 30.07.2024, ОСОБА_1 провела технічну інвентаризацію зазначених об`єктів нерухомого майна та внесла відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до яких нежитлові будівлі літ. «Л-1» загальною площею 900,3 кв.м, літ., «Н-3» загальною площею 2077 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 1311,9 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 - є нежитловими будівлями ( Л-1 - група нежитлових приміщень ) виробничого призначення, що підтверджується копією витягу з Технічного паспорту, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:1237-9019-2351-7650 нежитлова будівля виробничого призначення літ. М-1 (механіко збірний цех); копією Витягу з Технічного паспорту, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:8145-3215-4333-7755 нежитлова будівля виробничого призначення літ. Н-3 (механіко збірний цех); копією Витягу з Технічного паспорту, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:1258-2155-1660-4065 група нежитлових приміщень виробничого призначення 1-го поверху № 6 в літ. «Л-1»; копією Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер документу ТІ01:1237-9019-2351-7650; копією Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер документу ТІ01:8145-3215-4333-7755; копією витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер документу ТІ01:1258-2155-1660-4065; копією довідки відповідального виконавця робіт з інвентаризації нерухомого майна про об`єкт: нежитлова будівля виробничого призначення (механіко збірний цех) літ. М-1; копією довідки відповідального виконавця робіт з інвентаризації нерухомого майна про об`єкт: нежитлова будівля виробничого призначення (механіко збірний цех) літ. Н-3; копією довідки відповідального виконавця робіт з інвентаризації нерухомого майна про об`єкт: група нежитлових приміщень виробничого призначення 1-го поверху приміщення № 6 (фрагмент механіко збірного цеху) в літ. «Л-1»; копією витягу з Державного реєстру речових прав: індексний номер витягу 388291577 від 25.07.2024 року відповідно якого визначено тип об`єкта будівля, нежитлова будівля виробничого призначення (механіко збірний цех) літ. М-1, загальна площа кв.м. 1311,9; копією витягу з Державного реєстру речових прав: індексний номер витягу 388290966 від 25.07.2024 року відповідно якого визначено тип об`єкта будівля, нежитлова будівля виробничого призначення ( механіко збірний цех) літ. Н-3, загальна площа кв.м. 2077; копією витягу з Державного реєстру речових прав: індексний номер витягу 388290484 від 25.07.2024 року відповідно якого визначено тип об`єкта приміщення (група приміщень), група нежитлових приміщень виробничого призначення 1-го поверху № 6 в літ. Л-1, загальна площа кв.м. 900,3.

Отже, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності позивача, має становити 0,1 %.

Натомість Головним управлінням ДПС у Харківській області при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень при визначенні розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2021 рік, щодо вказаних вище об`єктів нерухомого майна, які належать позивачу, застосовано ставку податку у розмірі 1 %.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на те, що віднесення позивачем об`єктів нежитлової нерухомості до будівель промисловості в 2021 році не підтверджується належними доказами, а податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно згідно спірних податкових рішень проведено в автоматизованому порядку, оскільки податковий орган при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень не позбавлений можливості вчинити відповідні дії з метою встановлення цільового призначення нежитлових приміщень, що належать позивачу, враховуючи те, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

До того ж, навіть у випадку не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення належної позивачу нежитлової будівлі, Податковий кодекс України не наділяє контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування визначати будь-яку ставку податку.

При цьому, відповідачем не надано до матеріалів справи документів та доказів, які б підтверджували обґрунтованість винесення оскаржуваного рішення, зокрема із зазначенням відомостей щодо цільового призначення нежитлової будівлі зі ставною оподаткування 1 %.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належних позивачу нежитлових приміщень) у розмірі 1% контролюючим органом до суду не надано.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 лише у 2024 році проведено технічну інвентаризацію нерухомого майна та внесено оновлені дані у Державний реєстр речових прав, оскільки, як було встановлено судом вище, первинну технічну документацію про нерухоме майно (датовану 03.09.2009, 09.01.2004) позивачкою направлено на адресу податкового органу ще у грудні 2021 року.

У контексті вищезазначеного суд акцентує увагу, що право платника податків ініціювати проведення звірки даних не може вважатись обов`язковим порядком досудового врегулювання спору, а податковий орган, отримавши перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд. А тому, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

До того ж, податковим органом не наведено норм чинного законодавства, які б зобов`язували платника податків надавати до податкового органу технічну інформацію про характеристики об`єктів нерухомого майна для визначення розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно станом на період (рік), в якому проводиться нарахування такого податкового зобов`язання.

Окрім того, податковим органом не надано до суду доказів на підтвердження вибіркового застосування різних ставок податку на нерухоме майно за 2021-2023 роки стосовно одного і того нерухомого майна позивача (у 2021 році застосовано ставку 1%, у 2022-2023 роках - 0,1%), враховуючи також те, що позивач зверталась до податкового органу із заявою про проведення звірки щодо об`єктів нерухомого майна, у тому числі у тому числі і за 2021 рік.

Отже, ГУ ДПС в Харківській області необґрунтовано кваліфіковано нежитлову власність позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1%, у той час як до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку у 2021 році як для «інших будівель» 0,1%.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд приходить до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 26.02.2021 у справі № 802/1283/16-а та від 11.11.2019 по справі № 803/1672/16, у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.

Отже, наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Беручи до уваги проведений вище розрахунок, у даній справі є можливість виокремити (ідентифікувати) правомірно застосовані податкові зобов`язання від тих, що визначені помилково, з огляду на що, суд приходить до висновку про необхідність проведення розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік:

стосовно нежитлових будівель літ. Л-1, Н-3 загальною площею 2977,3 кв.м., то розмір податку становить становить 17863,80 грн., де 2977,3 кв.м (площа нерухомого майна)* х 6 (ставка податку: 0,1% від 6000 грн. - мінімальної заробітної плати у 2021 році);

стосовно нежитлової будівлі літ. М-1 загальною площею 1311,9 кв.м., то розмір податку становить становить 7871,40 грн., де 1311,9 кв.м (площа нерухомого майна)* х 6 (ставка податку: 0,1% від 6000 грн. - мінімальної заробітної плати у 2021 році).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2035 від 20.03.2023 на суму 178638,00 грн. є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання на суму 17863,80 грн., а отже підлягає скасуванню лише в частині визначення податкового зобов`язання на суму 160774,20 грн.; податкове повідомлення рішення № 0-2035 від 20.03.2023 на суму 78714, 00 грн. є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання на суму 7871,40 грн., а отже підлягає скасуванню лише в частині визначення податкового зобов`язання на суму 70842,60 грн.

В силу частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності свого рішення належним чином не довів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 вказаної статті Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В даному випадку позовні вимоги задоволено частково, а саме на суму 231616,80 грн.

Сума судових витрат, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача розраховується за формулою: грошова оцінка задоволених позовних вимог х понесені позивачем судові витрати/ціна позову (231616,80 х 2058,82 / 257352 = 1852,94 грн.).

Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, в даному випадку складає 1852,94 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2035 від 20.03.2023, яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, на суму 160774 (сто шістдесят тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 20 коп.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2035 від 20.03.2023, яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, на суму 70842 (сімдесят тисяч вісімсот сорок дві) грн.60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1852 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві) грн. 94 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко