Справа № 240/22818/24
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. Житомир справа № 240/22818/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі.

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову від 10.10.2024 №25 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 04.10.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 04.10.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вважаючи, що має право на призначення пенсії за вислугу років, звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", подавши усі необхідні документи, однак отримала рішення про відмову у призначенні пенсії з посиланням на відсутність документально підтвердженого спеціального стражу роботи не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

02.12.2024 на адресу суду від ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив на адміністративний позов вх. №66191/24 відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 10.10.2024 №25 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до норм п."е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю документально підтвердженого спеціального стражу роботи не менше 26 років 6 місяців. Так, на думку відповідача, п."е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти за наявності станом на 01.04.2015 - не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців та 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Оскільки заявниці не було зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 11.10.2017 до 30.06.2024, то її спеціальний стаж на день звернення із заявою становив 22 роки 03 місяці 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно норм п."е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України №213-VIII та Законом №911-VIII.

27.12.2024 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву вх. №72229/24 відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в позові. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що позивач 04.10.2024 звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) з урахуванням вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 10.10.2024 №25 про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 17.10.2024 №0600-0211-8/131072 Управління повідомило позивачу.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є на думку ГУ ПФУ в Житомирській області правомірними з наступних міркувань.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» збережено право на призначення пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я та освіти незалежно від віку, які мали вислугу років не менше 25 років на 01.04.2015 та не менше 25 років 6 місяців на 31.12.2015 або за наявності спеціального стажу тривалістю 26 років 6 місяців на 11.10.2017, набутого до набрання чинності Законом №2148-VIII.

Особам, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII не набули встановленого спеціального стажу, пенсія за вислугу років не призначається.

Спеціальний стаж позивача відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» станом на 11.10.2017 становить 22 роки 05 місяців 08 днів.

Загальний страховий стаж становить 35 років 07 днів, у тому числі вислуга років станом на 11.10.2017 22 роки 05 місяців 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Оскільки підтверджений стаж роботи за вислугу років позивача станом на 11.10.2017 становить 22 роки 05 місяців 08 днів, то це є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому у призначенні пенсії позивачу рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідно до заяви, яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів, відмовлено через відсутність необхідного спеціального стажу (26 років 6 місяців).

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

ІІ. Мотивувальна частина

ІІ а. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 04.10.2024 позивач, вважаючи, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до норм п."е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.28).

До заяви було додано усі необхідні, на думку позивача, документи для призначення пенсії.

Проте, позивачем було отримано від ГУ ПФУ в Житомирській області повідомлення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2024 в якому повідомлялось, що у зв`язку з розглядом даної заяви та наданих до неї документів 10.10.2024 ГУ ПФУ у Львівській області винесено рішення №25 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), оскільки заявник не має необхідного спеціального стажу тривалістю 26 років 6 місяців за постановою КМУ №909 (а.с.12, 34).

У рішенні про відмову у призначенні пенсії за вислугу років зазначено, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, до спеціального стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 11.10.2017 до 30.06.2024.

Позивач вважає таке рішення протиправним, та звернулась до суду з цим позовом.

ІІ б. Правове регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

У силу вимог статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

04.11.1993 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №909, якою затвердив перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Постанова КМУ №909).

В абзаці другому Постанови КМУ №909 Кабінет Міністрів України постановив, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Наведені положення Постанови КМУ №909 відповідали положенням пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до 01.04.2015.

Однак, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (далі - Закон №213-VIII) було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, до статті 55 Закону №1788-ХІІ з 01 січня 2016 року також було внесено зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (далі - Закон №911-VIII), відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Тобто Закон №213-VIII встановив обмеження по стажу на призначення пенсії за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, а Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Із прийняттям Закону №213-VIII та Закону №911-VIII до Постанови КМУ №909 вносились зміни з метою приведення Постанови КМУ №909 у відповідність до прийнятих змін.

У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

ІІ в. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо стажу необхідного для призначення пенсії за пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Приймаючи вказане рішення, Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини 3 статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.

Тобто, позивач з 04.06.2019 наділений правом на визначення права на призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015, а саме: виходячи з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

При цьому положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ мають перевагу перед чинними положеннями Постанови КМУ №909.

Постанова КМУ №909 не містила обмежень по віку та спеціальному стажу за роками до прийняття Законів №213-VIII та №911-VIII, а містила лише перелік посад, як це було передбачено пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015 та містила загальне обмеження по стажу - не менше 25 років.

Зміни до Постанови КМУ №909 вносились, у зв`язку зі змінами до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Оскільки зміни до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ були визнані неконституційними, отже не повинні застосовуватися положення Постанови КМУ №909 до спірних правовідносин, що обмежують вік і стаж виходу на пенсію, які суперечать положенням пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції до 01.04.2015 та рішенню Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019.

Отже, положення Постанови КМУ №909 при призначенні пенсії застосовуються лише в частині визначення переліку посад.

03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Законом №2148-VІІІ також були внесені зміни і до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

З аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону №1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж роботи не менше 25 років станом на 11.10.2017.

На даний час, Закон №2148-VІІІ є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався.

Зазначена позиція повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.07.2022 у справі №440/1286/20 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №440/14875/24.

Враховуючи проведений правовий аналіз норм пенсійного законодавства, суд приходить до висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ особа, незалежно від віку, повинна мати спеціальний стаж роботи не менше 25 років станом на 11.10.2017 за переліком посад, затверджених Постановою КМУ №909.

ІІ г. Мотивована оцінка аргументів учасників справи.

Щодо спеціального стажу позивача, який дає право на пенсію у відповідності до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.

Судом встановлено з матеріалів справи, а саме: з трудової книжки НОМЕР_1 від 25.08.1993, що ОСОБА_1 прийнята на посаду вчителя обслуговування праці та фізичного виховання в Івницьку середню школу №1 (Івницька ЗОШ І-Ш ст.Андрушівського району, Житомирської області), де працювала у період з 15.08.1993 по 18 10.2000, та з 27.08.2002 по 31.08.2024 прийнята на посаду вчителя трудового навчання (обслуговування праці) в середню загальноосвітню школу (Коростенська міська гімназія, Коростенський міський ліцей) №4 (а.с.7-9).

Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 посада учителя в загальноосвітніх навчальних закладах відноситься до таких посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС - право (а.с.10), періоди роботи з 15.08.1993 по 18.10.2000, з 27.08.2002 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 10.10.2017 зараховано до страхового стажу позивача як «Прац.освіти, соцзабезпечення».

Матеріалами справи підтверджено, що станом на 11.10.2017 стаж роботи позивача за вислугу років, як працівника освіти, становить 22 роки 03 місяці 19 днів, що не заперечується відповідачами.

Суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення", позивачу необхідно мати вислугу років не менше 25 років саме станом на 11.10.2017.

Посилання відповідачів на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення постанови Кабінету Міністрів України №909 в частині визначення спеціального стажу, який за підрахунками відповідачів станом на 11.20.2017 має становити 26 років 6 місяців, не відповідає положенням чинного законодавства з підстав викладених судом вище.

Водночас, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач обіймаючи посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 не набула право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, оскільки її спеціальний стаж станом на 11.10.2017 становив 22 роки 03 місяці 19 днів замість необхідних 25 років.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

01.08.25