Справа № 320/44672/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Київ справа №320/44672/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () від 22.09.2022 № 77, рішення № 77 від 04.04.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (), рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.05.2023 № 77 Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області ();

зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» з 31.08.2022.

Позов мотивовано протиправністю відмови відповідачів у призначенні пенсії позивачу з підстав невірного оформлення трудової книжки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.06.2024 до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в якому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю для його задоволення правових підстав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсію відповідно до ст. 26 Закону України № 1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) водночас рішенням пенсійного органу від 22.09.2022 № 77 було відмовлено у призначенні пенсії.

Свою відмову пенсійний орган обґрунтував тим що після дослідження трудової книжки позивачки було встановлено, що страховий стаж становить 14 років 9 місяців 15 днів, що є не достатнім для призначення пенсії у відповідності до ст. 26 Закону № 1058, оскільки позивачка досягнула необхідного віку в 60 років, однак їй необхідно мати 29 років страхового стажу для призначення пенсії.

Також пенсійний орган зазначив, що згідно поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки печатка на першому аркуші нечитабельна.

Разом з цим пенсійним органом до рішення було долучено розрахунок страхового стажу з якого вбачається, що страховий стаж почали рахувати з записів за 1996 рік.

В подальшому для зарахування страхового стажу позивачем було зібрано додаткові документи та здійснено повторне звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про призначення пенсії.

За результатами розгляду даного звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було винесено рішенням № 77 від 04.04.2023 в якому було відмовлено у призначенні пенсії.

Однак на відміну від першої відмови у даній відмові пенсійний орган зазначив, що страховий стаж становить 20 років 7 місяців 24 дні.

До страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки печатка на першій сторінці нечитабельна, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58).

На усунення зазначених недоліків, позивака зібрала додаткові документи та повторно звернулась до пенсійного органу.

За результатами даного звернення позивачкою було отримано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії від 24.05.2023 № 77.

В якій зазначено що страховий стаж становить 28 років 8 місяців 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 21.11.1991 по 31.03.1992, оскільки у трудовій книжці відсутній запис про звільнення, завірений печаткою та підписом відповідальної особи та довідка про перейменування підприємства.

Вважаючи дії пенсійних органів протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом № 1058.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії з 01.01.2022 по 31.12.2022 за віком після досягнення віку 60 років та за наявності стархового стажу в 29 років.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов?язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1058 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, показань свідків. підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). В той же час, даною нормою передбачено виключення з вказаного правила у випадку звільнення, а саме, у разі звільнення такий запис вноситься у трудову книжку в день звільнення, незалежно від дати наказу (розпорядження) про звільнення працівника. Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб?єкта господарювання, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітників, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства - не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, зокрема, в даному випадку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 10.10.2019 у справі № 304/877/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, де вказано, що позивач не повинен був здійснювати контроль за посадовими особами підприємств щодо вірності записів у трудовій книжці та за своєчасним та повним нарахуванням податків та зборів.

Більше того, в постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управлінням ПФУ не врахувано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.

Відповідач, розглядаючи заяву позивача про зарахування періоду до страхового стажу та подані документи, не перевіряв факт роботи в спірних періодах, а відмовився зарахувати лише з тих підстав, що у трудовій книжці наявні певні недоліки.

Положеннями ст. 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Порядком № 637.

Відповідно до п. 1-2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, с трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Приписами п. 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, періоди роботи з 21.11.1991 по 31.03.1992 згідно з записів трудової книжки серії НОМЕР_2 мають бути зараховані, адже, позивач, як найманий працівник, не може відповідати за правильність заповнення кадрових документів, зокрема трудової книжки відповідно рішення прийняте ГУ ПФУ у Чернігівській області є протиправним.

Щодо визнання протиправними рішень ГУ ПФУ у Київській області та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 03.10.1997 № 4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно застосовуючи аналогію права до даних відносин рішення ГУ ПФУ у Київській області та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області стосувались одного й того самого питання, що і рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області тобто предмет звернення був один і той самий і відповідно ГУ ПФУ в Чернігівській області переглядаючи та виносячи рішення про відмову у призначенні пенсії в яких зарахувало більше страхового стажу ніж попередні пенсійні органи автоматично припиняло актуальність інших відмов.

Отже у суду відсутні підстави задовільнити позовні вимоги у даній частині з огляду на те що дані рішення на момент винесення рішення не порушують права позивача у зв`язку з прийняттям рішення про відмову ГУ ПФУ у Чернігівській області.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати пенсійний орган призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На час розгляду справи пенсія не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Проте, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати належний орган призначення пенсії повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, подану позивачем, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.05.2023 № 77 Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області ().

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України № 1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 31.08.2022.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.