Справа № 640/32156/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМ-Експорт" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДМ-Експорт" (далі- позивач) звернулося до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/000312/2 від 28.07.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2020/00274 від 28.07.2020. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначив, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 02.03.2020р між ТОВ "ДМ-Експорт" (Покупець) та ZHEJIANG XINYA PUMP INDUSTRY CO., LTD (Постачальник) було укладено Контракт на поставку товарів №DM-0203/1 (далі Контракт) та Додаток №2 від 02.03.2020 до Контракту, в якому зазначено специфікацію товару, вартість товару та визначено порядок розрахунків.

Згідно умов вказаного Контракту:

-повинна відбутись поставка товару (компресори повітряні поршневі в загальній кількості 1949 од) на загальну суму 129256,90 дол. США;

- розрахунок за товар проводиться наступним чином: передоплата в розмірі 10% вартості замовлення (партії товару) оплачується позивачем не пізніше 50 календарних днів з моменту видання коносамента про прийняття партії товару до перевезення. Залишок в розмірі 90% вартості замовлення (партії товару) оплачується покупцем протягом 120 календарних днів з моменту отримання замовлення (партії товару);

- поставка товару відбувається відповідно до умов FOB порт Нінбо, Китай, згідно з ІНКОТЕРМС-2010.

08.07.2020 на виконання умов Контракту ТОВ "ДМ-Експорт" перераховано ZHEJIANG XINYA PUMP INDUSTRY CO., LTD передплату в розмірі 10% вартості партії товару 12 925,69 дол. США

22.07.2020 для проведення митного оформлення Товару декларантом ТОВ «ЛС-ЛОДЖИСТІК», який діє на підставі Договору про надання послуг митного брокера №ЛС629 від 29.05.2019 (далі - Декларант) до Відділу митного оформлення № 2 митного поста «Київ-столичний» Київської митниці Держмитслужби подано електронну митну декларацію форми МД-2 № UA100070/2020/425334 від 22.07.2020, відповідно до якої задекларовано митну вартість товару на підставі основного методу визначення митної вартості за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із митною декларацією надано до митного органу, зокрема наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) від 08.06.2020; рахунок-фактури (інвойс) (Commercial invoice) XYS200608 від 08.06.2020; Коносамент (Bill of lading) COSU від 14.06.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 110 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 197 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 240 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 738 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 741 від 21.07.2020; Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) CX0025 від 10.06.2020; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги LS-4294556 від 15.07.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару тр. справка №150705 від 15.07.2020; документ, що підтверджує вартість страхування; Сертифікат до договору страхування від 10.06.2020;Висновок про вартісні характеристики товару вих. №1414 від 09.07.2020; Додаток №2 до Контракту; Контракт; Договір про надання послуг митного брокера №ЛС629 від 29.05.2019; Договір про перевезення № ДМ-12-12 від 12.12.2019; Копію митної декларації країни відправлення 18586393 від 09.06.2020.

Посилаючись на положення частин третьої та четвертої статті 53 МК України, митний орган витребував від позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, які позивачем надані не були, зокрема: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою,контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконаннямумов договору (угоди, контракту); 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 5) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару з дотриманням вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті; 7) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 8) виписку з бухгалтерської документації; 9) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У відповідь на запит митниці декларантом додатково надано платіжне доручення від 15.07.2015 № 66 про сплату рахунку від 15.07.2020 №LS-4294556, яке, як зазначає відповідач у відзиві, прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для визнання заявленої митної вартості, оскільки не усунуто інші розбіжності, які були виявлені митницею.

Також електронним листом декларант повідомив про неможливість надання інших додаткових документів.

Розглянувши подані документи відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/000312/2 від 28.07.2020, відповідно до якого митна вартість товару визначена із застосуванням резервного методу, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2020/00274 від 28.07.2020.

24.09.2020 декларант подав Київській митниці Держмитслужби заяву за вих. № 24-09 від 24.09.2020 про підтвердження заявленої митної вартості та надання додаткових документів (в порядку ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України) та надав копії наступних документів: Договір страхування вантажу № 670217901.20 від 29.03.2020; Страховий сертифікат №008 від 10.06.2020; Лист перевізника ТОВ «ЛАМАН ШИЛІНГ» № 170816 від 17.08.2020 про умови страхування вантажу; Коносамент № COSU від 14.06.2020; Платіжне доручення № 66 від 15.07.2020; Квитанція від 08.07.2020 про сплату 10% вартості товару (12925.69 доларів США) власником вантажу ТОВ "ДМ-Експорт".

Листом за вих. №78-1/15/11/19625 від 02.10.2020 Київська митниця Держмитслужби повідомила декларанта, що підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/000312/2 від 28.07.2020 відсутні.

08.10.2020 декларант подав Київській митниці Держмитслужби заяву за вих. № 08-10 від 08.10.2020 про підтвердження заявленої митної вартості та надання додаткових документів (в порядку ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України) та надав, окрім доданих до Заяви № 24-09 від 24.09.2020 копій документів, також копію листа перевізника ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» № 081001 від 08.10.2020.

Листом за вих. №78-1/15/11/20685 від 20.10.2020 у відповідь на заяву № 08-10 від 08.10.2020 Київська митниця Держмитслужби повідомила декларанта, що підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/000312/2 від 28.07.2020 відсутні

Не погодившись з рішеннями відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 23, 24 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтями 49, 50 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (ч. 1, 2 ст. 51 МК України).

Згідно ч.1 - 3 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1 - 2 статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64 "Резервний метод" МК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно ч. 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подаються у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 - 3 ст. 54 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1, 2 ст. 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Судом встановлено, що позивачем до митного оформлення, було подано пакет документів, передбачених частиною другою статті 53 МК України, а саме: Пакувальний лист (Packing list) від 08.06.2020; рахунок-фактури (інвойс) (Commercial invoice) XYS200608 від 08.06.2020; Коносамент (Bill of lading) COSU від 14.06.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 110 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 197 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 240 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 738 від 21.07.2020; Міжнародну ТTH (International consignment note) 741 від 21.07.2020; Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) CX0025 від 10.06.2020; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги LS-4294556 від 15.07.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару тр. справка №150705 від 15.07.2020; документ, що підтверджує вартість страхування; Сертифікат до договору страхування від 10.06.2020;Висновок про вартісні характеристики товару вих. №1414 від 09.07.2020; Додаток №2 до Контракту; Контракт; Договір про надання послуг митного брокера №ЛС629 від 29.05.2019; Договір про перевезення № ДМ-12-12 від 12.12.2019; Копію митної декларації країни відправлення 18586393 від 09.06.2020.

Вказані документи не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей.

З матеріалів справи вбачається, що в електронному повідомленні відповідач, не визнаючи надані декларантом документи достатніми для підтвердження митної вартості товару, просив позивача надати додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що у запиті про надання додаткових документів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи є необхідними для підтвердження того чи іншого показника.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності

Витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач не пояснив, які складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник.

На переконання колегії суддів відсутність в електронному повідомленні про надання додаткових документів належного обґрунтування відповідачем причин та суті запиту додаткових документів свідчить про порушення митним органом наведених приписів МК України, що регламентують процедуру контролю правильності визначення митної вартості.

Щодо доводів відповідача про те, що в наданому сертифікаті від 10.06.2020 № 302 до договору страхування №670217900.19 відсутній підпис та печатка страхувальника, колегія суддів зазначає, що декларантом було усунуто вказаний недолік та в порядку передбаченому ч. 8 ст. 55 МК України одночасно з заявами №24-09 від 24.09.2020 та. №08-10 від 08.10.2020 було подано Сертифікат № 008 до договору страхування № 670217901.20 від 10.06.2020 та Договір страхування вантажу № 670217901.20 від 29.03.2020, відповідно до яких, страхова премія за страхування Товару за коносаментом COSU від 14.06.2020 становить 11 364,00 грн. Сума страхової премії 11 364,00 грн. була включена Декларантом до митної вартості Товару як складова митної вартості, а вірність її обчислення додатково підтверджується рахунком LS-4294556 від 15.07.2020. та Платіжним дорученням № 66 від 15.07.2020.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відмова митного органу у прийнятті сертифікату № 008 до договору страхування № 670217901.20 від 10.06.2020 та договору страхування вантажу № 670217901.20 від 29.03.2020 для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару є протиправною. З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність в коносаменті від 14.06.2020 № COSU підпису та печатки безпосереднього перевізника, оскільки декларантом в порядку ч. 8 ст. 55 МК України одночасно з Заявами (вих. №24-09 від 24.09.2020 та вих. №08-10 від 08.10.2020) було подано копію Коносаменту № COSU від 14.06.2020 з підписом і печаткою перевізника ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ».

Щодо наданого позивачем висновку ДП «УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» від 09.07.2020 №1414, який за висновком відповідача не може бути підставою для підтвердження митної вартості, так як носить консультативний характер та не містить аналізу цін на подібні (аналогічні) товари та конкретних джерел інформації (не вказано яких саме підприємств постачальників та виробників відповідної продукції використана цінова інформація), суд першої інстанції правильно зазначив, що експертний висновок не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК. Таким чином, експертний висновок має виключно інформаційний характер і зазначена в ньому інформація не може слугувати підставою для витребування додаткових документів. Сам по собі експертний висновок не визначає митну вартість, проте при сукупності наданих до митного оформлення документів, такий висновок є додатковим підтвердженням правильності визначення митної вартості товару за ціною договору. Стосовно доводів відповідача про наявність недоліків у Прайс-листі, а саме такий адресований компанії імпортеру та видано тільки на ту позицію товару, яка стосуються митного оформлення, а не на всю продукцію виробника, що свідчить про суб`єктивну спрямованість та суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців, колегія суддів зазначає наступне.

Прайс-лист є документом довільної форми й чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд; наявність же чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), лише сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

Доводи відповідача про надання платіжного документу без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976), яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даному випадку декларантом було надано роздруковане платіжне доручення по оплаті № 66 від 15.07.2020, здійснене через систему «клієнт-банк».

Чинним законодавством не передбачено проставлення банківської печатки чи підпису уповноваженої особи на платіжному дорученні при здійсненні розрахунків за допомогою системи дистанційного обслуговування.

При цьому суд звертає увагу, що долучене платіжне доручення містить всі обов`язкові реквізити електронного розрахункового документу, визначені п. 10.5 Інструкції № 22, і є належним документом щодо підтвердження оплати.

Щодо доводів апелянта про те, що до митного оформлення не надано банківські платіжні документи, які підтверджують оплату рахунку від 15.07.2020 №LS-4294556, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач сам собі протирічить, оскільки у гр. 33 спірного рішення митний орган одночасно зазначає про те, що декларантом додатково надано платіжне доручення від 15.07.2020 № 66 про сплату рахунку від 15.07.2020 № LS-4294556, який прийнято до уваги митницею.

Оплата позивачем за товар постачальнику на суму 12925,69 доларів США підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті (SWIFT) від 08.07.2020, в якому наявне посилання на контракт № DM-0203/1 від 02.03.2020 та Товар, який поставляється за контрактом. Сплачена сума відповідає зазначеній в п.3 Додатку №2 до Контракту.

Відтак, поданий позивачем для митного оформлення платіжний документ у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, дозволяють ідентифікувати (співставити) платіж з оцінюваним товаром.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Зі змісту спірного рішення слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Щодо посилання Київської митниці на те, що у відповідача наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ, колегія суддів зазначає наступне.

Колегії суддів зазначає, що вказані посилання не свідчать про наявність у митного органу підстав, передбачених частиною третьою статті 53 МК України для витребування документів. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованою особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що заявлялись до митного оформлення цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Наявність в інформаційних базах даних митниці інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були оформлені у митному відношенні із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена, зокрема, в постанові від 31 березня 2020 року у справі №826/12344/15

Колегія суддів звертає увагу, що митна вартість оцінюваних товарів визначена відповідачем в оскаржуваному рішенні з використанням другорядного методу визначення митної вартості товарів - резервного.

Згідно з частиною першою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

За змістом примітки до статті 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (далі - Угода) під час застосування резервного метода визначення митної вартості товарів мають застосовуватись попередні йому методи оцінювання, але із обґрунтованою гнучкістю. Приклади такої гнучкості наведено у зазначеній примітці.

В оскаржуваному рішенні відповідач не навів інформації з митної декларації, яку зазначено ним як підставу для коригування митної вартості, в обсязі, що дозволила б встановити, яким чином митна вартість належного позивачу товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що є порушенням частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена, зокрема, в постанові від 31 березня 2020 року у справі №826/12344/15.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені ч. 2 статті 53 МК України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно вимог ч.ч. 4, 5 статті 58 МК України.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю.Коротких