Справа № 280/11755/24
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 серпня 2025 року Справа № 280/11755/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітряних Сил, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі третя особа), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.11.2021 № 178 щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 1-ї групи з 11.07.2017 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 1-ї групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 1- ї групи, а саме на 11.07.2017.

Крім того, просить зобов`язати Міністерство оборони України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, а також заявляє клопотання про витребування доказів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», як військовослужбовець, якому встановлено інвалідність. Рішення відповідача про відмову у призначенні такої допомоги вважає протиправним та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі № 280/11755/24; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; клопотання про витребування доказів задоволено частково.

07.01.2025 від третьої особи надійшли витребувані докази (вх. № 612).

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 01.01.2025 № 748) послався на те, що ОСОБА_1 первинно встановлено II групу інвалідності 16.12.1998 (при повторних оглядах II групу підтверджено 25.04.2001; 26.04.2005). На той час діяли Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 488. Зазначеними Умовами було встановлено (п. 7): Вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" протягом трьох років з дня настання страхової події. Цей строк є присічним і законодавством не передбачено його продовження чи поновлення. Тобто, позивач мав можливість отримати страхові виплати протягом трьох років з дня встановлення інвалідності, але цим не скористався. Крім того, відповідно до п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено: «Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.». Позивачем же зазначений строк на звернення навіть від останнього огляду МСЕК 11.07.2017 (а позивач звернувся з заявою лише 11.03.2021) також пропущено. Цей строк також є присічним і законодавством не передбачено його продовження чи поновлення. З урахуванням наведених обставин у задоволенні позову просить відмовити.

Від третьої особи надійшли пояснення (вх. № 12361), відповідно до яких ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою сплатити одноразову грошову допомогу, яка була встановлена нормативно-правовим актом, що набув чинності вже після настання обставин, що на думку позивача надають йому відповідне право. При чому позивач так вважає тому, що цей нормативно-правовий акт поліпшує його становище і тому має зворотну дію в часі. Однак, правовідносини позивача стосовно отриманого ним ушкодження здоров`я почались та закінчились (за спливом строку застосування) з іншим суб`єктом, ніж відповідач. Отже, відмову відповідача вважає обґрунтованою та просить у задоволенні позову відмовити.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2022 у справі № 280/8617/21, що набрало законної сили 23.05.2024, і яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, встановлено наступні обставини: «… 16.12.1998 позивачу первинно встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18 АЗ №118834;

25.04.2001 під час повторного огляду позивачу підтверджено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою серії МА №036352;

26.04.2005 під час чергового огляду позивачу підтверджено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії МА №037890;

11.07.2017 під час повторного огляду позивачу встановлено I групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №0674307.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 у справі №334/5869/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 , у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 1-ї групи з 11.07.2017 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду 1-ї групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам.

Проте постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2018 у справі №334/5869/17, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 скасовано, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

11.03.2021 позивач звернувся до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 1-ї групи, внаслідок поранення внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в Республіці В`єтнам.

Листом №745/с від 17.03.2021 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні заяви, посилаючись на те, що позивачу первинна інвалідність була встановлена в 1998 році, проте на той час не існувало норми права, яка б регулювала правові відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги. …».

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Як зазначає позивач, отримавши листа відповідача від 16.09.2024 № 220/13/ВихЗВГ/7820, він ознайомився зі змістом протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.11.2021 № 178, яким йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Відмову обґрунтовано тим, що на час встановлення позивачу інвалідності у 2001 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Також, довідка від 14.07.1992 № 97, подана з іншими документами не є документом, що свідчить про обставини поранення (травми, каліцтва). Крім того, заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.

Вважаючи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи спір по суті, суд керується наступними мотивами.

Так, відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (тут і надалі в редакції, чинній на момент встановлення позивачу І групи інвалідності 11.07.2017) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (тут і надалі в редакції, чинній на момент встановлення позивачу І групи інвалідності 11.07.2017), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 5 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до пп. б) п. 1 якої одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи.

Пункт другий статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Пунктом 3 Порядку № 975 (тут і надалі в редакції, чинній на момент встановлення позивачу І групи інвалідності 11.07.2017) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Слід зазначити, що позивачу первинно встановлено групу інвалідності (другу) 16.12.1998, і на той час не було передбачено виплати спірної одноразової грошової допомоги.

Натомість, першу групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено 11.07.2017, тому під час вирішення питання призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, підлягає застосуванню те законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на 11.07.2017.

Відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Тобто, після встановлення 11.07.2017 позивачу І групи інвалідності він мав право реалізувати надане право на отримання одноразової грошової допомоги у строк до 11.07.2020, проте за отриманням допомоги звернувся лише у 2021 році, тобто з пропуском встановленого строку.

Слід зазначити, що законом встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.08.2021 у справі № 480/4365/20, від 02.06.2023 у справі 580/4350/20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Отже, у відповідача відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , так як право на отримання одноразової грошової допомоги позивач мав реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права відповідно до ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітряних Сил, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 01.08.2025.

Суддя Ю.П. Бойченко