Справа № 320/3240/25
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року № 320/3240/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 під час повернення виконавчого листа стягувачу;

-зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2013 року у ВП №37571672.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив позивачу у знятті арешту з усього його майна, мотивуючи відсутністю підстав для зняття арештів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху. В подальшому позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надав. Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 4 статті 159 КАС України, визначено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2007 року по справі №1- 494/2007, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.03.2008 року, ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. Строк відбування покарання рахувати із 29.06.2007 року.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві від 16.04.2013 року у ВП №37571672 про примусове виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2013 року №1-494/07 про конфіскацію всього майна на користь держави відповідно до вироку суду від 30.10.2007 року було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 ..

Позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,5282 га для ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва, кадастровий номер земельної ділянки :18:001:0176, знаходиться за адресою: Київська область, Баришівський район, Подільська с/р, діл.0548, що була надана йому на підставі розпорядження Баришівської районної державної адміністрації від 05.09.2006 року №653, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 13.10.2006 року.

Відомості про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 були внесені, зокрема, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про що свідчить Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2020 року.

У відповідь на заяву представника позивача від 11.10.2024 року до Голосіївського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), останнім було надано позивачу лист- відповідь від 23.10.2024 року про те, що постановою Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві від 18.10.2013 року у ВП №37571672 виконавчий документ було повернуто без виконання стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції). Також Відповідачем повідомлено Позивача про те, що матеріали виконавчого провадження ВП №37571672 станом на 23.10.2024 року знищені за спливом строків давності їх зберігання.

Позивач 23.11.2012 року відбув основне покарання у виді позбавлення волі згідно із вироком Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2007 року по справі №1- 494/2007, що підтверджується Довідкою форми Б та підпискою від 23.11.2012 року.

Позивач подав відповідачу заяву від 10.01.2025 року про зняття арешту з майна Позивача, оскільки такий арешт на даний час накладений без правових підстав і порушує конституційне право приватної власності Позивача.

Проте, станом на день подачі даної позовної заяви позивачем не отримано жодної відповіді на його заяву від 10.01.2025 про зняття арешту з майна позивача та у визначений законом термін, арешт з майна позивача відповідачем не знятий.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд наголошує, що відповідачем не надано на виконання ухвали суду жодних документів на підтвердження правомірності вчинених дій відносно позивача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законами України: Про виконавче провадження.

На момент примусового виконання у ВП № 37571672 питання здійснення виконавчих дій унормовувалися відповідними редакціями Закону № 606-ХІУ та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція N-512/5), а саме:

-частина перша статті 6 Закону № 606-ХІУ - гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні;

-частина перша статті 11 Закону № 606-ХІУ обов`язки державного виконавця;

- пункт 2 частини першої статті 22 Закону № 606-ХІУ інші виконавчі документи (крім визначених в пункті 1 частини першої цієї статті) можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом;

-стаття 30 Закону № 606-ХІУ - строк здійснення виконавчого провадження, відповідно до частини першої якої державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону;

-пункт 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІУ повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

-пунктом 3.17 інструкції №512/5, відповідно до якого у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для Цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Матеріалами справи встановлено, що ВП № 37571672 було відкрито 16.04.2013 на підставі виконавчого листа № 1-494/07 від 11.01.2013, виданого Печерським районним судом м. Києва, а постановою від 18.10.2013 у ВП №37571672 виконавчий документ було повернуто без виконання стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернути стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Системний аналіз вищенаведених положень Закону № 606-ХІУ, а також Інструкції №512/5 свідчить про те, що виконавче провадження - № 37571672 було завершено (18.10.2013) у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, при цьому накладені арешти на майно боржника підлягали зняттю державними виконавцями, про що мало бути зазначено у відповідних постановах про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Керуючись зазначеною нормою та своїми правами, визначеними частиною першою статті 19 Закону № 1404-VIII, з огляду на наведені вище докази протиправної бездіяльності державних виконавців при завершенні виконавчих проваджень, позивач звернувся до Відділу з заявою про зняття арешту зі свого майна, проте, як вже зазначалося, отримав відмову, оскільки відповідачем, з посиланням на частину четверту статті 59 Закону № 1404-УІІІ, не вбачається підстав для зняття арешту.

Частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404-УІІІ унормовано, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, з урахуванням приписів норм чинного законодавства щодо обов`язків державного виконавця та гарантій прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №37571672 при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з майна позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

За правилами ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, приписами ст.382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу.

При цьому, встановлення зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

У суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде, а тому підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Таким чином, клопотання позивача щодо встановлення судового контролю не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 під час повернення виконавчого листа стягувачу.

Зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з всього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.04.2013 року у ВП №37571672.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Голосіївського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Лиска І.Г.