Справа № 823/279/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/279/17 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно гарантованої суми у розмірі 22 849 грн 12 коп.;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та до повнення до Загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 22 849 грн 12 коп., що належать до виплати ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказала, що 18.04.2016 уклала з ПАТ «Банк Михайлівський» договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту» № 980-021-000004106, відповідно до якого їй був відкритий рахунок № НОМЕР_1 . Також 18.04.2016 було укладено договір №980-021-000223036, відповідно до якого на поточний рахунок нею внесено 37 000 гривень, що були передані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». Відповідно до умов договору №980-021-000223036 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» повертає грошові кошти та відсотки позивачу на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський». На вказаний рахунок 19.05.2016 перераховані грошові кошти у сумі 22 849,12 грн.

З 23.05.2016 у ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», а з 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

Зазначає, що має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 22 849,12 грн., проте її не було включено до списків вкладників, які мають право на таке відшкодування.

Відповідач 1 - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович 03.07.2019 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив з тих підстав, що 18.04.2016 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір позики №980-021-000223036 на суму 37 000 грн., який регулюється ст.ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила і вимоги до договорів позики. 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 37 000 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно договором №980-021-000223036 від 18.04.2014 та 849,12 грн процентів за вказаним договором. Також позивачу було розблоковано кошти в сумі 83 299,80 грн. Отже сума коштів, які обліковуються на рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський», є сумою поверненої позики і не є вкладом у розумінні п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на них не поширюються гарантії щодо їх відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У подальшому, були внесені зміни до Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та згідно пункту 15 до вкладу прирівняні кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. Отже передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку є наявність укладеного договору з небанківською фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Проте, договір позики від 18.04.2016 №980-021-000223036 був укладений між позивачем і ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» без участі банку як повіреного, а кошти по своїй правовій природі не є вкладом згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому на них не розповсюджуються гарантії, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також зазначив, що повернення грошових коштів фізичним особам за укладеними з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договорами позики на їх рахунки, відкриті в ПАТ «Банк Михайлівський», здійснено за рахунок збільшення залишку грошових коштів на рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» в ПАТ «Банк Михайлівський» на суму 870 000 000,00 грн (як оплати за договором відступлення № 1805) та на суму 561 957 997,25 грн (як оплати за договором відступлення №1), тобто шляхом виконання відповідних проводок в балансі банку за відсутності грошових коштів на рахунку в такій кількості.

Проте, договір відступлення № 1805 та договір відступлення №1, укладені між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемними, що підтверджено рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 у справі №924/621/17 та від 12.01.2018 у справі № 924/622/17. Отже кошти, які обліковуються на рахунку позивача, відображені внаслідок нікчемності правочину, а тому не можуть бути включені до переліку рахунків вкладників з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав до суду заперечення на позов від 03.03.2017 та письмові пояснення від 05.12.2024, у яких проти позову заперечив з тих підстав, що повноваження щодо формування переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню покладені на Уповноважену особу Фонду. У випадку відсутності у переданому Уповноваженою особою Фонду до Фонду переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, інформації щодо вкладника, у Фонду відсутні правові підстави для затвердження реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат у відповідній частині.

У переданому Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, була відсутня інформація з визначеною сумою відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду щодо позивача, тому у Фонду відсутні правові підстави для затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат, а позовні вимоги, заявлені позивачем до Фонду, є передчасними.

Також, за наявною у Фонді інформацією вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було включено до Загального реєстру з гарантованою сумою 83 299,80 грн. та затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду від 25.08.2016 № 1621. За звітом банку-агенту Фонду АТ «ПРАВЕКС-БАНК» гарантована сума у розмірі 83 299,80 грн. була отримана 05.09.2016.

У переліку вкладників, за рахунками, що мають ознаки, визначені частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та за рахунками, здійснення банком операцій за якими обмежено, присутня інформація про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з сумою 22 849,12 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2017 за позовною заявою позивача відкрито провадження у адміністративній справі №823/279/17.

Ухвалою суду від 06.03.2017 зупинено провадження у справі №823/279/17 до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України від 03.07.2015 щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21. 22, частини 1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

У зв`язку із закінченням повноважень судді Рідзеля О.А. 26.07.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого справу передано на розгляд судді Руденко А.В.

Ухвалою суду від 27.07.2018 справа прийнята до розгляду суддею Руденко А.В.

Ухвалою від 13.06.2019 провадження у справі було поновлено за ініціативою суду.

Ухвалою суду від 12.08.2019 за клопотанням позивача провадження у справі було зупинено до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України від 03.07.2015 щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статей 21. 22, частини 1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

Ухвалою суду від 23.10.2024 провадження у справі було поновлено за ініціативою суду, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 22 849 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) гривень 12 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подала апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» вчинити дії, в решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі № 823/279/17 просить залишити без змін.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року та витребувано матеріали справи.

Вказана апеляційна скарга разом із справою надійшла до провадження судді-доповідача Ганечко О.М., суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В., за наслідками повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді Шостого апеляційного адміністративного суду Заїки М.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2025 прийнято справу до адміністративного провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження на 30.07.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.04.2016 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» укладено договір позики №980-021-000223036. Сума договору 37 000 грн.

Відповідно до умов укладеного договору позивач передає у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у розмірі і в порядку та на строк, передбачений договором, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язується повернути грошові кошти позивачу та виплатити проценти в порядку та на умовах, визначених договором (пункт 1.1 договору). Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» вважається день зарахування суми коштів, визначеної у п.п. 1.2 договору, на поточний рахунок ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» відповідно до умов договору (п.п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 8.3 договору, сторони підтверджують, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики ТОВ «Інформаційно-розрахунковий центр» (далі ТОВ «ІРЦ») у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим договором, в зв`язку з чим взаємовідносини сторін за цим договором регулюються ст. ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

Також 18.04.2016 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» (далі Банк) укладено договір №980-021-000004106 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", згідно з яким позивачу відкрито рахунок №8201 в гривні для зберігання грошей.

19 травня 2016р. на рахунок позивача зараховано кошти у загальній сумі 37 849,12 грн., які були перераховані ТОВ "ІРЦ", а саме:

- у сумі 37 000 грн. з призначенням платежу: "Повернення коштів згідно з договором №980-021-000223036 від 18.04.2016";

- у сумі 826,22 грн. з призначенням платежу: "Оплата процентів по договору №980-021-000223036 від 18.04.2016".

Станом на 20.05.2016 залишок коштів на рахунку становить 22 849,12 грн.

Із 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію Банку на підставі рішення Націо-нального банку України від 23.05.2016 №4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" призначено Ірклієнка Ю.П.

Із 13.07.2016 розпочато процедуру ліквідації Банку на підставі рішення Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" і рішення виконавчої дирекції Фонду від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 №1758 продовжено строк лікві-дації Банку на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно.

Комісією по перевірці правочинів (у т.ч. договорів) на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними (далі - Комісія), в ході перевірки виявлено, що Банком 19.05.2016 виконано платіжні документи ТОВ "ІРЦ" з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн., при цьому фінансових можливостей товарис-тва, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів. Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (акт від 01.06.2016 № 2).

Згідно з копією додатку 1 до акта № 2 в ході перевірки встановлено, що між ТОВ "ІРЦ" і Банком укладено Договір доручення №1 від 11.11.2014, згідно з умовами якого Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "ІРЦ", як Довірителя, на умовах строковості та платності. Відповідно до предмету Договору доручення Банк мав право укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "ІРЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою передбаченою відповідним додатком до даного договору.

Згідно з переліком рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач включена до переліку для відшкодування 83 299,80 грн.

Згідно з витягом з додатку 2 до акта № 2 від 01.06.2016 Комісії позивача включено до Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_3 ТОВ "ІРЦ" у сумі 37 849,12 грн.

Позивач звернулась до Уповноваженої особи із заявою від 27.07.2016, копія якої наявна у справі, в якій просила повідомити про її включення до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок фонду, а у разі невключення повідомити причини відмови.

Листом Банку від 30.08.2016 №3Г1/145802.09.2016 №3Г1/1897, копія якого наявна у справі, позивачу надано довідку про стан рахунку №8201, а також повідомлено про нікчемність зарахування коштів у сумі 37 849,12 грн. від ТОВ "ІРЦ" відповідно до ст. 215 ЦК України, п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погоджуючись з відмовою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у включенні до переліку на відшкодування коштів у сумі 22 849, 12 грн позивач звернулась за захистом порушеного права з позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що банківський рахунок відкритий Банком на користь позивача, кошти зараховані Банком на рахунок позивача на умовах договору банківського рахунку, а також з огляду на відсутність доказів про те, що позивач був повідомлений Банком під підпис про непоширення гарантій на вказану суму коштів, залучених ТОВ "ІРЦ" через Банк, що виступив повіреним, та враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 21.12.2019 у справі №823/1674/18, суд дійшов висновку про належність позивача до вкладників Банку, на якого поширюється гарантії відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

У справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про те, що умови укладеного між позивачем і Банком правочину (договір банківського рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Водночас зміст укладеного між Банком і позивачем договору банківського рахунку від 18.04.2016 №980-021-000004106, дослідженого судом, таких умов не передбачає.

Судом першої інстанції не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину.

Про наявність інших правових підстав нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) чи доказів визнання цього правочину недійсним у судовому порядку або застосу-вання рішенням суду наслідків недійсності нікчемного правочину відповідачем 1 не зазначено й до суду таких не надано.

Зважаючи на недоведеність відповідачем 1 наявності передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону № 4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів у сумі 22 849,12 грн. за рахунок Фонду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу цих коштів.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- оскаржуване рішення від 20.12.2024 року у справі № 823/279/17 прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`яcуванням фактичних обставин справи, а тому підлягає скасуванню;

- ураховуючи, що у ПАТ «Банк Михайлівський» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-яких інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- Фонд чи його уповноважена особа можуть віднести до нікчемних як договір банківського вкладу, так і правочини, пов`язані із залученням коштів на банківський рахунок вкладника;

- гаранії Закону № 4452-VI не поширюються на ситуацію з позивачем;

- кошти отримувались позивачем на підставі договору позики, що не є вкладом або коштами, прирівняними до вкладу у розумінні чинного законодавства, а також те, що кошти, які обліковуються на рахунку позивача відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемного правочину, в Уповноваженої особи відсутні підстави для включення Позивача до переліку рахунків вкладників з огляду на положення ст. 27 Закону № 4452-VI.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI, визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.

Отже, Закон № 4452-VI, пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи 18.04.2016 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно- розрахунковий центр» укладено договір позики №980-021-000223036. Сума договору 37 000 грн. 18.04.2016 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» (далі Банк) укладено договір №980-021-000004106 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", згідно з яким позивачу відкрито рахунок №8201 в гривні для зберігання грошей.

19 травня 2016р. на рахунок позивача зараховано кошти у загальній сумі 37 849,12 грн., які були перераховані ТОВ "ІРЦ", а саме:

- у сумі 37 000 грн. з призначенням платежу: "Повернення коштів згідно з договором №980-021-000223036 від 18.04.2016";

- у сумі 826,22 грн. з призначенням платежу: "Оплата процентів по договору №980-021-000223036 від 18.04.2016".

Станом на 20.05.2016 залишок коштів на рахунку становить 22 849,12 грн

Разом з тим, Уповноваженою особою Фонду не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.

Наявні у справі копія додатку 1 до акта Комісії від 01.06.2016 №2, згідно з яким встановлено укладення між Банком і ТОВ "ІРЦ" Договору доручення №1 від 11.11.2014, яким передбачено, що Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "ІРЦ", мав право укладати договори, що передба-чають отримання/залучення ТОВ "ІРЦ" грошових коштів у позику від фізичних осіб, наяв-ний у справі витяг з додатку 2 до вказаного акта, яким підтверджується повернення позивачу залучених ТОВ "ІРЦ" коштів, а також висновок Верховного Суду у п. 49 постанови від 21.12.2019 у справі № 823/1674/18 про те, що у межах спірних правовідносин Банк виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорі, укладеному між позивачем і небанківською установою, дають підстави для висновку про те, що договір, укладений між позивачем і ТОВ "ІРЦ" за участю Банку, як повіреного.

Зважаючи на те, що банківський рахунок відкритий Банком на користь позивача, кошти зараховані Банком на рахунок позивача на умовах договору банківського рахунку, а також з огляду на відсутність доказів про те, що позивач був повідомлений Банком під підпис про непоширення гарантій на вказану суму коштів, залучених ТОВ "ІРЦ" через Банк, що виступив повіреним, та враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 21.12.2019 у справі №823/1674/18, суд дійшов висновку про належність позивача до вкладників Банку, на якого поширюється гарантії відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що позивач не є вкладником Банку у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як кошти на її рахунок, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», надійшли від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на підставі договору позики, з огляду на наступне.

Вкладником, згідно з пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, враховуючи, що позивач з банком уклав договір банківського рахунку на який надійшли кошти, доводи апелянта про те, що позивач не є вкладником - безпідставні.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта у апеляційній скарзі на постанову НБУ №917/БТ від 22.12.2015р., зі змінами внесеними постановою НБУ №295/БТ, оскільки така постанова адресована посадовим особам банку, а не вкладникам, оскільки жодних обмежень щодо укладення з позивачем договору банківського рахунку та зарахування на рахунки позивача коштів від ТОВ "ІРЦ" цією постановою не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» не спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо твердження апелянта про те, що Фонд чи його уповноважена особа можуть віднести до нікчемних, як договір банківського вкладу, так і правочини, пов`язані із залученням коштів на банківський рахунок вкладника, то колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що ри виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Верховним Судом також постановами від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи ФГВФО про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі № 804/6992/15.

Щодо твердження апелянта про те, що кошти отримувались позивачем на підставі договору позики, що не є вкладом або коштами, прирівняними до вкладу у розумінні чинного законодавства, а також те, що кошти, які обліковуються на рахунку позивача відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемного правочину, а також твердження, що в уповноваженої особи відсутні підстави для включення позивача до переліку рахунків вкладників з огляду на положення ст. 27 Закону № 4452-VI, то колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що 15 листопада 2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» (набув чинності 19 листопада 2016 року; далі - Закон № 1736-VIII), яким, зокрема, статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» доповнено частиною п`ятою такого змісту: «У разі виконання банком функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів фізичних осіб на користь третіх осіб (включаючи небанківські фінансові установи) банк зобов`язаний попередньо ознайомити у письмовій формі фізичних осіб про те, що такі кошти не є банківським вкладом фізичної особи, на який поширюються гарантії, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, Законом № 1736-VIII розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452-VI доповнено пунктом 15 такого змісту: «До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника».

Таким чином, законом чітко встановлено, що на залучені від фізичної особи до небанківської фінансової установи кошти через банк, що виступив повіреним (агентом, іншим посередником) за відповідним договором, поширюються гарантії, визначені Законом № 4452-VI, зокрема, за наявності таких умов: 1) вкладника не поінформовано під розпис, що на такі кошти не поширюються відповідні гарантії; 2) на дату набрання чинності Законом № 1736-VIII банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 761/12676/17.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину.

Про наявність інших правових підстав нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) чи доказів визнання цього правочину недійсним у судовому порядку або застосу-вання рішенням суду наслідків недійсності нікчемного правочину відповідачем 1 не зазначено й до суду таких не надано.

Зважаючи на недоведеність апелянтом наявності передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів у сумі 22 849,12 грн. за рахунок Фонду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу цих коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку