Справа № 380/7213/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7213/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, зобов`язання вчинити дії,

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.03.2025 року №84 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 18.03.2025 року (дня звернення ) пенсію за віком на пільгових умовах у порядку пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII із застосуванням показника вікового цензу у 50 років.

Позивач вважає Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №84 від 26.03.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним, необґрунтованим та таким, що порушує її конституційне право на соціальний захист, виходячи з наступного.

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. На підтвердження свого права, нею надано пакет документів, зокрема трудову книжку та уточнюючу довідку від ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» від 25.02.2025 року №1-11/027, а також накази про атестацію робочих місць. Надані документи беззаперечно підтверджують, що Позивач має:

Загальний страховий стаж: 28 років 11 місяців 13 днів (при необхідних 20 роках).

Пільговий стаж за Списком №2: 14 років 09 місяців 29 днів (при необхідних 10 роках).

Відповідач у своєму рішенні про відмову не ставить під сумнів ані загальний, ані пільговий стаж Позивачки, фактично визнавши його у вказаних розмірах. Єдиною підставою для відмови стало, на думку пенсійного органу, недосягнення Позивачкою 55-річного віку.

Спірним у даній справі є виключно питання віку, з якого Позивач набуває право на пільгову пенсію. Відповідач помилково застосував норми Закону України №1058-IV, які встановлюють пенсійний вік для жінок за Списком №2 на рівні 55 років, проігнорувавши при цьому дію спеціальних норм та рішення Конституційного Суду України.

Позивач стверджує, що має право на призначення пенсії після досягнення 50 років на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII у редакції, що діяла до 01.04.2015 року.

Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року визнало неконституційними зміни, внесені Законом №213-VIII, якими було підвищено пенсійний вік для жінок з 50 до 55 років.

У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення КСУ прямо вказав, що для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, що дають право на пільгову пенсію, застосуванню підлягає редакція статті 13 Закону №1788-XII, яка встановлювала вік виходу на пенсію для жінок на рівні 50 років.

Ця позиція була остаточно закріплена у рішенні Верховного Суду у справі №360/3611/20 . Верховний Суд встановив, що у разі існування колізії між нормами Закону №1788-XII (з урахуванням рішення КСУ) та Закону №1058-IV, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи. Таким підходом є застосування норми, що встановлює пенсійний вік у 50 років.

Оскільки Позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на момент звернення (18.03.2025 р.) досягла 53-річного віку, має значно більше необхідного загального (28 років > 20) та пільгового (14 років > 10) стажу, а також працювала на відповідних роботах до 01.04.2015 року, вона повністю відповідає всім умовам для призначення пенсії за віком на пільгових умовах саме у 50 років.

Враховуючи, що Позивачка виконала всі без винятку умови, визначені законом для призначення пенсії, а у пенсійного органу відсутні дискреційні повноваження щодо вирішення цього питання, належним та ефективним способом захисту її порушеного права є не зобов`язання повторно розглянути заяву, а зобов`язання призначити пенсію з дня звернення, тобто з 18.03.2025 року. Такий підхід відповідає завданням адміністративного судочинства та забезпечить реальне поновлення прав Позивачки без необхідності повторних звернень.

Ухвалою від 16 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі Управління) вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення №84 від 26.03.2025 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах прийнято Управлінням у повній відповідності до норм чинного законодавства, зокрема статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), та на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих Позивачкою документів. Підставою для відмови стала відсутність у Позивачки необхідного пільгового стажу та, як наслідок, недосягнення нею пенсійного віку, що дає право на призначення такої пенсії.

При розгляді заяви та аналізі наданих документів Управлінням встановлено наступні невідповідності, які унеможливили призначення пенсії:

Щодо незарахування періоду догляду за дитиною. Відповідно до п. 11 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 р., час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта. Позивачкою було надано свідоцтво про народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак у ньому відсутній штамп про отримання дитиною паспорта. Інших документів, які б беззаперечно підтверджували факт догляду саме непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку, надано не було. За таких обставин, у пенсійного органу були відсутні законні підстави для зарахування цього періоду до загального страхового стажу Позивачки.

Щодо незарахування пільгового стажу за довідкою. Відповідно до п. 20 Порядку № 637, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств. У такій довідці, серед іншого, має бути чітко вказано розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи. Позивачкою було надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 05.03.2025 № 19, в якій зазначено посилання на Список № 1. Однак, згідно з наданими Позивачкою наказами про атестацію робочих місць (зокрема, наказ від 08.09.2014 № 381), посада «машиніст скреперної лебідки», яку вона обіймала, була проатестована за Списком № 2. Ця суттєва розбіжність між даними атестації та змістом довідки робить довідку неналежним доказом, оскільки вона містить недостовірні відомості щодо умов праці та не підтверджує право на пільги за Списком № 2.

Враховуючи викладене, на момент звернення 18.03.2025 р., загальний страховий стаж Позивачки, що підлягає зарахуванню, становить 28 років 11 місяців 13 днів, а пільговий стаж за Списком № 2 14 років 09 місяців 29 днів. Оскільки Позивачка не має повного пільгового стажу (10 років для жінок за Списком № 2), вона не досягла віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку. Таким чином, дії Управління є правомірними, а рішення про відмову обґрунтованим та законним.

Розгляд даної справи здійснюється судом в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернулася з заявою від 18.03.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788 «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII із застосуванням показника вікового цензу у 50 років із додатком переліку необхідних документів.

З метою підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії по віку подано до пенсійного органу:

1. Трудову книжку серія НОМЕР_1 від 10.02.1990 року;

2. Довідку відокремленого підрозділу «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» від 25.02.2025 року №1-11/027 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Відповідно до довідки, позивач працювала повний робочий день у ВП «Шахта «Великомостівська» Державного підприємства «Львіввугілля» і за період з 15.09.2004 року по 15.11.2012 року (08 років 02 місяців 01 день) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст конвеєра дільниці технологічного комплексу, як машиністи конвеєрів, що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1 пункт 1.1. а, згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року;

За період з 16.11.2012 року по 02.08.2016 року (03 років 08 місяців 17 днів) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою вантажник дільниці технологічного комплексу, як вантажники, що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1 пункт 1.1. а, згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року;

За період з 03.08.2016 року по 12.09.2017 року (01 рік 01 місяць 10 днів) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою вантажник дільниці технологічного комплексу, як вантажники, що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1, згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року;

За період з 24.01.2022 року по 12.10.2022 року (00 років 08 місяців 22 дні) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою машиніст конвеєра дільниці технологічного комплексу, як машиністи конвеєрів що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1, згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року:

За період з 13.10.2022 року по 30.11.2022 року (01 рік 01 місяць 18 днів) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою вантажник дільниці технологічного комплексу, як вантажники, що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1, згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року:

За період з 01.12.2022 року по 31.12.2022 року (00 років 01 місяць 00 днів) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою гірник дільниці шахтного транспорту, як гірники зайняті на виробничих дільницях, що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1, згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року,

За період з 01.01.2023 року по 23.11.2023 року (00 років 10 місяців 23 днів) виконувала гірничі роботи на поверхні шахти за професією, посадою стовбурова шахтної поверхні дільниці стаціонарного устаткування, як стовбурові, зайняті на поверхні шахт, що передбачено Списком №2 розділ 1 підрозділ 1, згідно Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 року;

3. Накази по підприємству про завершення атестації робочих місць за умовами праці: №406 від 12.07.2000 року, №797 від 12.10.2024 року, №364 від 09.10.2009 року, №434 від 09.10.2014 року, №318 від 07.10.2019 року.

Наданий перелік письмових документів відповідає правовому висновку КАС Верховного Суду викладених в постанові від 17.07.2019 року у справі №302/757/17-а за яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тому, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Позивача заява, згідно екстериторіального призначення/перерахунку пенсії розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області №84 від 26.03.2025 року їй відмовлено в призначенні пільгової пенсії по віку.

Зокрема у відмові зазначено наступне: « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 18.03.2025 року звернулася до управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. Відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV пенсії за віком на пільгових умовах призначаються працівникам, які зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Аналіз наданих документів показує, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 11 місяців 13 днів, пільговий стаж роботи за Списком №2 становить 14 років 09 місяців 29 днів. Управлінням прийнято рішення: відмовити ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах, згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » у звязку з недосягненням пенсійного віку».

Зауважень стосовно форми звернення, обсягу матеріалів звернення пенсійним органом не висловлено, наявності явних та очевидних дефектів у поданих документах не виявлено.

За наданими документами на думку відповідача право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України №1058-IV буде мати після досягнення 55 років.

У відмові зазначено, що за доданими документами підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 11 місяців 13 днів в тому числі на пільгових умовах за списком №2 складає - 14 років 09 місяців 29 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист передбачені в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «б» для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в новій редакції, пунктом «б» якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у Законі України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «б» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015. З 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Пунктом 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до внесення змін Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до внесення змін Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (до 11.10.2017), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції також викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу положень Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Такий стан правового регулювання існував до ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами «б» -«г» статті 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Однак оспорюваними положеннями Закону №213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність (пункт 4.4 рішення).

З 23.01.2020 чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Положення зазначених нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика палата Верховного суду в межах цієї справи дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону №1058-ІV.

Відносно обставин справи, що розглядаються у цій справі, означені закони містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який становить 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався та, на думку відповідача, є таким, що підлягає застосуванню при вирішенні питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є таким, що прийнятий у часі пізніше.

Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону - №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII чи №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на вищенаведені приписи пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, якою чітко визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Визначальним у цьому випадку є з`ясування обставин щодо того, чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.991 №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII), саме до 01.04.2015 і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII).

Таким чином, якщо особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, працювала на посадах, передбачених Списком № 2 до 01.04.2015, то підлягають застосуванню норми статті 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213.

Однак, якщо особа набула пільговий стаж за Списком № 2 після 01.04.2015, то при призначенні такій особі пенсії необхідно керуватися нормами статті 114 Закону №1058 в редакції Закону №2148.

Вказана мотивація відповідає положенням постанови Верховного Суду від 16.06.2025 у справі № 200/4104/24.

На основі вищевикладеного системного аналізу суд переходить до оцінки правомірності оскаржуваного рішення Відповідача.

Відповідач у рішенні про відмову, а також у своїх запереченнях, виходить з того, що пільговий стаж Позивачки становить 14 років 09 місяців 29 днів, починаючи його обрахунок лише з 2004 року. Такий підхід є хибним та суперечить вимогам законодавства.

Відомості трудової книжки Позивачки беззаперечно свідчать, що вона працювала на посаді машиніста конвеєра, яка належить до Списку № 2, значно довший період, починаючи з 08.07.1992 року. Відповідач, залишаючи поза увагою підтверджений основним документом пільговий стаж, набутий з 1992 року, діяв протиправно.

Суд наголошує, що відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання уточнюючих довідок є необхідним лише у випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Ця позиція є сталою у практиці Верховного Суду (зокрема, постанова від 25.04.2019 у справі № 336/6112/16-а).

Оскільки трудова книжка Позивачки містить усі необхідні записи про роботу на посаді машиніста конвеєра, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати періоди роботи з 1992 року до пільгового стажу. Таким чином, висновок Відповідача про наявність у Позивачки лише 14 років 09 місяців 29 днів пільгового стажу є необґрунтованим. Відповідачу належить зарахувати до пільгового стажу Позивачки увесь набутий нею стаж за час роботи на посадах, що дають право на пільгову пенсію, згідно із записами у трудовій книжці.

2. Щодо права на призначення пенсії у 50 років.

Ключовим у даній справі є визначення норми, яка регулює вік виходу на пенсію для жінок, що працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015), право на пенсію за віком на пільгових умовах мали жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, цю норму було змінено, і пенсійний вік для жінок було підвищено до 55 років. Згодом, аналогічна норма (55 років) була закріплена і в статті 114 Закону №1058-IV. Це створило правову колізію, оскільки два закони по-різному регулювали одні й ті самі правовідносини.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 зміни, внесені Законом №213-VIII до статті 13 Закону №1788-XII, були визнані неконституційними. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення КСУ прямо вказав, що для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, застосуванню підлягає редакція статті 13 Закону №1788-XII, яка встановлювала вік виходу на пенсію для жінок на рівні 50 років.

Ця позиція була остаточно закріплена у рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі № 360/3611/20 від 03.11.2021 року. Верховний Суд зазначив, що суперечність між законами порушує вимогу «якості закону» та принципи правової визначеності. У такій ситуації, відповідно до принципу верховенства права, органи державної влади зобов`язані застосовувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи. Таким підходом є застосування норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ, яка встановлює пенсійний вік у 50 років.

Визначальним критерієм для застосування цієї сприятливої норми є факт роботи особи на відповідних посадах до 01.04.2015 року.

Висновки суду у даній справі:

З матеріалів справи, зокрема з трудової книжки та уточнюючої довідки, беззаперечно встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , працювала на посадах, передбачених Списком №2, значний період часу до 01.04.2015 року.

На момент звернення до пенсійного органу 18.03.2025 року Позивач:

- Досягла віку 53 років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що перевищує 50-річний вік, встановлений сприятливою нормою закону.

- Мала загальний страховий стаж 28 років 11 місяців 13 днів, що перевищує необхідні 20 років.

- Мала пільговий стаж за Списком №2 14 років 09 місяців 29 днів (без урахування періодів з 1992 року), що вже перевищує необхідні 10 років.

Таким чином, Позивач у повній мірі виконала всі умови, необхідні для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції, що підлягає застосуванню. Відмова Відповідача у призначенні пенсії з мотивів недосягнення 55-річного віку, а також неповне врахування пільгового стажу, є протиправною, оскільки ґрунтується на застосуванні менш сприятливої для особи норми права, що прямо суперечить висновкам Конституційного Суду України та Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд доходить беззаперечного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №84 від 26.03.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права Позивачки, суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є реальне поновлення прав особи.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У цій справі пенсійний орган не наділений дискреційними повноваженнями. Умови для призначення пенсії чітко визначені законом, і при їх дотриманні особа має безумовне право на відповідний вид соціального захисту. Оскільки судом встановлено, що Позивачка на момент звернення виконала всі законодавчі вимоги (щодо віку, загального та пільгового стажу), у Відповідача був лише один правомірний варіант поведінки призначити пенсію.

З огляду на це, належним способом захисту буде не зобов`язання повторно розглянути заяву, що може призвести до нового необґрунтованого рішення та повторного звернення до суду, а саме зобов`язання призначити пенсію. Такий підхід відповідає принципу ефективності правосуддя та висновкам Верховного Суду (зокрема, постанова від 24.12.2019 у справі №823/59/17).

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Оскільки Позивачка звернулася із відповідною заявою 18.03.2025 року, пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд розглядає справу в межах позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності своїх дій покладається на відповідача.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки позов підлягає задоволенню, сплачений Позивачем судовий збір слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.03.2025 року №84 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (адреса Україна, 36000, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Гоголя, 34; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з 18.03.2025 року (дня звернення ) пенсію за віком на пільгових умовах у порядку пункту «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII із застосуванням показника вікового цензу у 50 років.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79016; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 липня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.