Справа № 524/8727/25
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/8727/25
Провадження №2-а/524/102/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ДПП НП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бакала Дмитра Сергійовича та ДПП НП, в якому просив скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бакала Дмитра Сергійовича від 30 червня 2025 року серії ЕНА № 5106482 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його, позивача ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за те, що він, позивач, нібито цього дня, близько 14 год. 04 хв., керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-22 (Полтава-Олександрія, 73км.) с. Підгорівка, перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Не заперечуючи факт керування транспортним засобом за обставин та часу наведених у постанові, вважав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною, оскільки вона була ухвалена відповідачем з порушенням норм права, зокрема, що проступок не вчиняв, документи на технічні пристрої не надавалися, не була надана можливість реалізації права на захист, невірно надана юридична оцінка його діям, справа розглянута на місці зупинки.

Ухвалою судді від 22 липня 2025 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін, а саме позивача, відповідачем - ДПП НП, постановлено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, витребувано документи та запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

23 та 25 липня 2025 року від відповідача надійшли витребувані судом документи та відзив на позов, в якому зазначено про незгоду з позовом з посиланням на факт вчинення позивачем проступку.

Будь-які інші клопотання від сторін у справі до суду не надходили.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши та дослідивши відеозаписи та фотографічні знімки, розміщених у відповідних файлах на СД, наданого позивачем, зокрема щодо події проступку та розгляду справи про адміністративне правопорушення, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У п. 1 ч. 1 ст. 19 згаданого Кодексу України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом достовірно встановлено, що постановою інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бакала Дмитра Сергійовича від 30 червня 2025 року серії ЕНА № 5106482 у справі про адміністративне правопорушення позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за те, що він, позивач, як зазначено у постанові, цього дня, близько 14 год. 04 хв., керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі М-22 (Полтава-Олександрія, 73км.) с. Підгорівка, перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

У постанові вказано, що швидкість руху ТЗ вимірювалась лазерним вимірювачем TruCam ТС 000344, і використовувалися технічні пристрої БК 476195, 476223.

Дана постанова була ухвалена відповідачем з дотриманням вимог ст. 245, 251, 268, 276, 279, 280, 283-285 КУпАП.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на недотримання інспектором патрульної поліції процедури та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, з огляду на наступне.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як визначено у ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За п. 1.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).

Відповідно до п. «б» п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

У п. 12.4 ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Термін «населений пункт» наведений в п. 1.10 ПДР України має значення як забудована територія, в`їзд на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52.

У п. 8.1 ПДР України встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками

Відповідно до п. 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи, в тому числі:

Ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

5.49 Знак 5.49 розділу 33 ПДР України застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак установлюється на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. Після проїзду знака 5.49 «Початок населеного пункту» встановлюється максимальна швидкість руху в 50 км/год.

5.76 Знак 5.76 розділу 33 ПДР України позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Пунктом 8.2.1 ПДР України передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки 5.49, 5.76 розділу 33 ПДР України в с. Підгорівка (а/д М-22 Полтава Олександрія) відповідають вимогам Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні вимоги. Правила застосування» ДСТУ 4100:2014 не закриті сторонніми предметами та є видимим учасникам дорожнього руху (фото дорожніх знаків в обох напрямках надається).

Інформація щодо наявності та місця розміщення дорожніх знаків 5.76 та 5.49 розділу 33 ПДР України на автомобільній дорозі М-22 (Полтава-Олександрія) на відрізку дороги з 72км по 74км. в обох напрямках) зазначена у листі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області від 04.06.2025 року за вих. №433/092173/-09/217-675 відповідно до додатку до листа відповідь ТОВ «РДС» від 03.06.2025 за вих.№01/25/0159 (копія листа з додатком - додаються).

При цьому колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду у своїй постанові від 24.12.2024 року по справі №632/1582/24 прийшла до висновку, що «Доводи апелянта про відсутність на зазначеній ділянці дороги дорожнього знаку 5.76 колегією суддів не приймаються, оскільки згідно розділу 33 Дорожні знаки Правил дорожнього руху, до інформаційно вказівних знаків відносяться: 5.76 Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху. Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Разом з тим, прилад TruCam ТС 001146 не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а дорожній знак 5.76 ПДР України інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки автоматичному режимі.

При цьому, колегія суддів звертала увагу на те, що навіть за відсутності такого знаку в населеному пункті водій зобов`язаний у будь-якому випадку стежити за безпекою та дорожньою обстановкою, особливо в межах населеного пункту.

У позові позивач не заперечує, що в місці, час та дату, вказані в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції, які повідомили водієві про порушення ним швидкісного режиму. Крім того позивач е заперечує, що швидкість руху його транспортного засобу вимірювалась працівниками патрульної поліції приладом TRUCAM TC 000344.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Уразі прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи позивача, які наведені у позовній заяві, щодо дотримання швидкісного режиму під час руху на транспортному засобі та вимог ПДР України є надуманими та необґрунтованим, дійсним обставинам не відповідають, спростовуються фото/відео записом з приладу TRUCAM TC 000344.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в підтвердження доводів, викладених в адміністративному позові та на обґрунтування позовних вимог, до позовної заяви, в порядку ч. 4 ст. 161 КАС України, позивачем не додано.

Таким чином, доводи позивача оцінюються судом критично, як єдиний спосіб водія уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Цим Законом визначено, що до повноважень Національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Суд констатує, що фіксація події була здійснена працівниками поліції за допомогою приладу TRUCAM TC 000344 щодо допущеного порушення позивачем п. 12.4 ПДР України. Фото та відео записані на dvd-диск та додані до відзиву на адміністративний позов як докази по справі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як визначено у статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь- яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Згідно частин першої-другої статті 72, частини першої статті 73, частини першої статті 75 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В адміністративному позові, представник позивача прийшов до помилкового висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, фото/відеозапис, який буде поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що посилання на ці докази (як додаток до постанови), у спірній постанові не відображено.

Проте, з такими доводами відповідач та суд не погоджуються, з огляду на наступне.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності дій працівників поліції відповідачем до відзиву додано dvd-диск з фото та відеозаписами з портативних нагрудних відеореєстраторів поліцейських (бодікамери) 476195, 476223, Фото/відеозаписи з приладу TruCam TC 000344. Всі фото/відеофайли, в порядку ч. 2 ст. 99 КАС України, засвідчені електронним підписом представника відповідача.

При цьому, на фото/відеозапису з приладу TruCam TC 000344 зафіксовано рух транспортного засобу SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху в населеному пункті Підгорівка (Полтавська область, Кременчуцький район) більше ніж на 20км/год., що є порушенням п. 12.4 ПДР України. Фото/відеозапис містить чітке зображення даного транспортного засобу та його номерний знак, що підтверджує належність зафіксованого порушення.

За висновком суду вказаного доказу достатньо для доведення вини позивача «поза розумним сумнівом». Даний відеозапис містить інформацію щодо предмета доказування (на відео чітко зафіксовано факт порушення). Дане відео зафіксоване на технічний засіб, що має функції відеозапису і використовується для забезпечення публічної безпеки і громадського порядку. Доказ є достовірним, за допомогою якого можна встановити дійсні обставини справи, а саме наявність факту порушення ПДР України зі сторони позивача як водія автомобіля.

Відеозапис є належним та допустимим доказом у справі з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.08.2019 року у справі № 524/126/17, від 31.07.2019 року у справі № 524/495/17, від 28.11.2018 року у справі № 537/1214/17).

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених в п.36, п. 37, п. 38 постанові від 24.04.2019 року у справі №524/4247/17: «наданий Відповідачем до суду відеозапис, в якому зафіксований момент правопорушення є належним та допустимим доказом згідно статті 73 - 74 КАС України. Враховуючи те, що наданий відповідачем відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, він має розглядатись судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб. Зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як зазначалось вище, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи».

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, є безпідставними та необґрунтованими доводи представника позивача, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото/відеозапис з огляду на наступне.

Так, статтею 283 КУпАП чітко визначено вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення, а саме:

постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Цей перелік вимог є вичерпним, жодних інших вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення ст. 283 КУпАП не містить, який саме пункт постанови має містити відомості про технічний засіб Кодексом не визначено.

Відповідно до п. 2,5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п. 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова серії ЕНА № 5106482 від 30.06.2025 року містить відомості про технічні засоби, якими здійснено фото та відеозапис, а саме: Нагрудні камери 476195, 476223, прилад TruCam TC 000344.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена інспектором поліції у відповідності до вимог ст.283 КУпАП, а також форми та бланку, визначених «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

Суд також враховує висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 16.01.2024 року у справі №534/1940/23, зокрема: «Судова колегія звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові зазначено інформацію про технічний засіб, яким було зафіксовано, порушення визначене п. 12.4 ПДР, а саме міститься посилання на прилад TruCAM TC 000344. В якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем було надано відеозапис з приладу TruCAM TC 000344, файли на якому підписані кваліфікованим електронним підписом, а тому цей відеозапис є належними та допустимим доказом у справі».

Подібні висновки Другого апеляційного адміністративного суду викладені також в постанові від 23.12.2023 року у справі №524/10396/21.

30.06.2025 року під час несення служби працівниками поліції було зафіксовано перевищення встановлених обмежень швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год. За допомогою приладу TRUCAM в с. Підгорівка (автомобільна дорога М-22 Полтава - Олександрія, 73км) зафіксовано, що транспортний засіб під керуванням позивача, рухався зі швидкістю 73 км/год, чим було порушено вимоги п. 12.4 ПДР України.

На місці зупинки ТЗ позивача, в порядку ст. 279 КУпАП, поліцейський представився, водію було повідомлено про порушення ним п. 12.4 ПДР України.

Під час з`ясування фактичних обставин справи усні пояснення водія факту вчиненого правопорушення не спростовували, свідчили про те, що водій під час руху на транспортному засобі, в порушення п. 2.3 «б» Правил, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, що в свою чергу, створює підвищену суспільну небезпеку таких дій як для самого себе, так і інших учасників дорожнього руху.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Водієві (позивачу) інспектором поліції було повідомлено про розгляд справи, роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП: право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, що підтверджується відеозаписом з нагрудного відеорєстратора поліцейського та особистим підписом ОСОБА_1 в п. 8 Постанови.

Письмових пояснень та жодних доказів, в порядку ст. 268 КУпАП, на підтвердження дотримання Правил дорожнього руху під час розгляду справи водій не надавав, будь-яких клопотань не заявляв.

Суд прийняти до уваги висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 20.04.2021 року у справі №766/21584/20, а саме: «Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення (в даному випадку в місці зупинення правопорушника) винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу, при цьому мав право не переносити розгляд справи до Управління патрульної поліції, оскільки це є його правом, а не обов`язком, тому ці обставини не є самостійними підставами для скасування постанови, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують».

Також, колегія суддів зазначала, що «…за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.»

Щодо тверджень позивача та його представника щодо порушення права на захист, суд приймає до уваги висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладених в постанові від 02.02.2021 року у справі №529/515/20, а саме: « Щодо доводів позивача про порушення його права на захист при розгляді справи інспектором патрульної служби на місці зупинки транспортного засобу суд зазначив, що відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач може реалізувати право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.

У той же час, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, а останній не довів належними доказами, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.»

Європейський суд з прав людини у справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення шляхом звернення за правничою допомогою до фахівця у галузі права адвоката, котрий і склав позовну заяву, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до висновків Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 14.02.2018 року у справі № 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, в тому числі, право подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення. Відкладення даних питань на інший день або час не передбачено діючим законодавством, як і обов`язкова участь адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Водієві було також роз`яснено порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу.

Таким чином, інспектором поліції було прийнято до уваги порушення водієм ПДР України, зафіксоване на прилад TRUCAM TC 000344, усні пояснення водія, покази технічного приладу, які відповідно до ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, дотримано порядок розгляду справи та прийнято правомірне рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо правомірності використання поліцією лазерних вимірювачів швидкості TruCAM, суд звертає увагу сторін у справі на наступне.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 р. № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки.

До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який на підставі вказаного наказу було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

На підставі викладеного, 29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником TruCAM, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 24.06.2025 року, виданого ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000344 є придатним до застосування.

Можливість використання виробу TruCAM також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 18.09.2024 року № 04/04/02-15478/ВН, який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 10116:2019 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Термін дії експертного висновку протягом періоду дії правового режиму воєнного стану в Україні та шести місяців після його припинення чи скасування.

Відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Трукам використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Прилад TruCam LTІ є засобом вимірювальної техніки. У відповідності до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Таким чином, підрозділи поліції використовують прилад TruCam як засіб вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTІ 20/20 TruCam».

Відповідно до інструкції по експлуатації «Laser Technology, Inc. Руководство по TruCAM» лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

ДП «Укрметртестстандарт» в листі №22-38/49 від 01.10.2019 року роз`яснює, що лазерний вимірювач TruCAM LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Вимірювач TruCAM ІІ відноситься до ручних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксаціїзгідно ДСТУ 8809:2018. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі (копію листа додано до відзиву на адміністративний позов).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позивачем та його представником встановлені та наведені обставини не були спростовані будь-якими належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, відповідачем доведено правомірність дій інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Одночасно позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Суд критично оцінює доводи позивача щодо нібито допущеного відповідачем порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, які не були підтверджені. До того ж, суд не вбачає зі сторони інспектора порушень порядку розгляду справи, зокрема щодо часу, місця та недотримання законних прав та інтересів позивача. Крім того, позивач скористався правовою допомогою при оскарженні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом подання позову до суду.

Суд також звертає увагу на те, що замір швидкості проводився інспектором поліції, який тримав технічний прилад TruCam в руках, і, що, нібито, вібрація вказаного приладу могла дати більшу похибку, ніж це передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач, то лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач також може бути встановлений на триногу. Зазначене підтверджується листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року № 22-38/49.

Суд звертає увагу сторін також і на те, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року зазначив про те, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд також констатує, що співробітники патрульної поліції, а також інші службові особи відповідача ДПП НП не вчиняли будь-які неправомірні дії стосовно позивача при здійсненні зупинки автомобіля під керуванням позивача, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а постанову інспектора поліції необхідно залишити без змін.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає, що позивач не сплачував судовий збір за подання даного позову, оскільки як особа, що має інвалідність 2-ої групи у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору. Витрати на правничу допомогу, про стягнення яких в орієнтовному розмірі у 3 тис. грн. було вказано у позовній заяві, не підлягають відшкодуванню внаслідок того, що позов не підлягає задоволенню.

Сторони не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Строк оскарження постанови, який встановлено у ст. 289 КУпАП, позивачем не було пропущено, оскільки позовна заява була подана позивачем до суду в межах 10-денного строку встановленого для оскарження постанови.

Керуючись ст. 287 - 289 КУпАП, ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення позов ОСОБА_1 до ДПП НП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Залишити без змін постанову інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП НП Бакала Дмитра Сергійовича від 30 червня 2025 року серії ЕНА № 5106482 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2025 року. Рішення може бути оскаржено до Другого Апеляційного Адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення (проголошення). Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: