Справа № 140/6738/25
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6738/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Луцького відділу №2 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) до Державної міграційної служби України (далі ДМС України, відповідач 1), Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі УДМС України у Волинській області, відповідач 2), Луцького відділу №2 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі Луцький відділу №2 відділ УДМС України у Волинській області) з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №951;

2) визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (відповідь №К-11/6/0701-25/0701.6/2553-25 від 03.04.2025) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1;

3) визнати протиправною бездіяльність Луцького відділу №2 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (відповідь на заяву про оформлення та видачу паспорта не надана) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1;

4) зобов`язати Луцький відділ №2 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ІD-1;

5) визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь №К-3196-25/6.1/2525-25 від 24.03.2025) щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №951;

6) зобов`язати Державну міграційну службу України знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №951.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , є матір?ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . У зв`язку з втратою паспорта громадянина України у вигляді пластикової карти типу ID-1 та необхідністю отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, знищення унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР), який було присвоєно дитині при оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, позивачі у березні 2025 року звернулися до Луцького відділу №2 УДМС України у Волинській області, УДМС України у Волинській області, ДМС України. Однак у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 було відмовлено, про що свідчать відповіді №K-11/6/7101-25/7101.6/2533-25 від 03.04.2025, К-3196-25/6.1/2525-25 від 24.03.2025.

Такі відмови відповідачів позивачі вважають протиправними, оскільки законодавством передбачена можливість видачі паспорта як у формі картки, так і у формі книжечки.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, зокрема з тих підстав, що відповідно до Закону №5492-VІ документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, є документами, які забезпечують ідентифікацію особи та підтверджують її статус. Належна ідентифікація особи захищає права та свободи інших осіб, які вступають з такою особою в правові відносини і користуються при цьому документами особи як такими, що належно її ідентифікують.

Згідно статті 8 Закону №5492-VІ взаємодія між уповноваженими суб`єктами щодо захисту інформації, яка вноситься та зберігається в Реєстрі та ВІС, забезпечується відповідно до законодавства.

10.04.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до УДМС у Волинській області було подано заяву - анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України. Уповноваженим працівником заяву було прийнято та оформлено паспорт громадянина України у формі ID-картки, власне про що й просив позивач у своїй заяві-анкеті. Своїм підписом ОСОБА_2 засвідчив, що надає згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук відповідно до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №669 від 26.11.2014.

10.05.2024 ОСОБА_2 було отримано паспорт у формі ID-картки, про що було зазначено в заяві-анкеті та засвідчено підписом отримувача. Вже 20.04.2023 до УДМС у Волинській області Корнійчук Т.О., як законним представником, подано заяву-анкету для внесення інформації про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із виготовленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

04.05.2023 було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, альтернативний вибір позивачами було зроблено, оформляючи паспорт громадянина України № НОМЕР_2 від 25.04.2024 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 04.05.2023, вони надали письмову згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР. Результатом вказаних дій стало присвоєння ОСОБА_2 . УНЗР у Реєстрі (№591), який згідно Закону не змінюється при наступних операціях у Реєстрі.

Тобто ОСОБА_2 власноруч була підписана «Заява для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України, а також його законним представником матір`ю - «Заява для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

14.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника УДМС у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначив, аналогічні обґрунтування, що і представник відповідача 1. Однак додав, що відповідно до пункту 13 Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою ВРУ від 26.06.1992 №2503-XII для оформлення паспорта громадянин подає: (1) заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; (2) свідоцтво про народження; (3) дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; (4) у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Відтак, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства.

При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви і долучення усіх необхідних документів, є обов`язковим. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 07.11.2018 (справа №820/3327/16).

Проте, у даному випадку, аналізуючи зміст заяви ОСОБА_2 та його законного представника (матері) від 14.03.2025 щодо документування відповідно до згаданого Положення №2503-XII, слід зазначити, що вказана заява не відповідала встановленому зразку та не супроводжується усіма документами, визначеними у пункті 13 чи 17 вищезгаданого Положення №2503-XII, що є передумовою для розгляду питання щодо видачі паспорту у формі паспортної книжечки.

Враховуючи зазначене, заява ОСОБА_2 розглядалась у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Про результати розгляду звернення УДМС України у Волинській області поінформовано заявника відповідним листом від 03.04.2025 №К-11/6/0701.6/2553-25. Аналогічна заява (скарга) від ОСОБА_2 надійшла на адресу ДМС. Про результати розгляду даного звернення повідомлено позивача листом вих. №К-3196-25/6.1/2525-25 від 24.03.2025. Відомості про надходження аналогічної заяви на адресу Луцького відділу №2 у відповідача відсутні, тому відповідь на неї надати не виявилось можливим.

Додав, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». В свою чергу Закон №5492-VI не визначає порядку анулювання унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР) за бажанням особи.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297 (далі Закон України № 2297), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. Будь-яких доказів про незаконність чи недостовірність обробки персональних даних позивачем не надано.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та видалення персональних даних.

Враховуючи вище наведене, представник відповідача 2 просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивачі заперечують проти тверджень представника відповідача викладених у відзиві з підстав зазначених в адміністративному позові та додали практику Верховного суду щодо схожих правовідносин. Просили позовні вимоги задовольнити повністю.

22.07.2025 через систему «Електронний суд» від представника ДМС України надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких зазначив, що 20.04.2023 до УДМС у Волинській області Корнійчук Т.О., як законним представником, добровільно, з власної волі, подано заяву-анкету для внесення інформації про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із виготовленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

10.04.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до УДМС у Волинській області добровільно, з власної волі, було подано заяву - анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснена відкрито і прозоро із застосуванням засобів і у спосіб, що відповідають визначеними цілям такої обробки. ОСОБА_2 та його матір`ю була добровільно при зверненні до огранів ДМС надана інформація про ОСОБА_2 для внесення її до Реєстру.

Абзацом 3 частини 5 статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» передбачено: «заявник не може відкликати заяву-анкету для внесення інформації до Реєстру у разі, якщо рішення про оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України вже прийнято.» Паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 від 04.05.2023 має строк дії до 04.05.2027 й надалі перебуває у користуванні позивача.

З огляду на зазначене вище представник відповідача 1 вважає, що дії ДМС України повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає не задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є матір?ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . У зв`язку з втратою паспорта громадянина України у вигляді пластикової карти типу ID-1 та необхідністю отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, знищення унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР), який було присвоєно дитині при оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, позивачі у березні 2025 року звернулися до Луцького відділу №2 УДМС України у Волинській області, УДМС України у Волинській області, ДМС України.

Однак у видачі паспорта громадянина України ОСОБА_2 було відмовлено, про що свідчать відповіді №K-11/6/7101-25/7101.6/2533-25 від 03.04.2025, №К-3196-25/6.1/2525-25 від 24.03.2025. Позивачі зауважують, що ОСОБА_2 має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Однак, позитивної відповіді по суті поставлених питань ОСОБА_2 так і не отримав, листи відповідачів містять перелік нормативно-правових актів та цитують окремі їх норми, що не вирішує проблеми з отримання на законних підставах паспорта громадянина України у формі книжечки.

Позивачі не погоджуючись із такими діями і рішеннями відповідачів, звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з пунктом а частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Законом №1474-VIII частину 2 статті 21 Закону №5492-VI викладено в такій редакції: Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, (далі - Порядок №302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт (пункт 5 Порядку №302).

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 46 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого.

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.

Так, 20.04.2023 до УДМС у Волинській області Корнійчук Т.О, як законним представником, добровільно, з власної волі, подано заяву-анкету для внесення інформації про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із виготовленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

На підставі чого ОСОБА_2 видано паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 від 04.05.2023 має строк дії до 04.05.2027 й надалі перебуває у користуванні позивача.

10.04.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до УДМС у Волинській області було подано заяву - анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України. Уповноваженим працівником заяву було прийнято та оформлено паспорт громадянина України у формі ID-картки, власне про що й просив позивач у своїй заяві-анкеті. Своїм підписом ОСОБА_2 засвідчив, що надає згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих відбитків пальців рук відповідно до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №669 від 26.11.2014.

10.05.2024 ОСОБА_2 було отримано паспорт у формі ID-картки, про що було зазначено в заяві-анкеті та засвідчено підписом отримувача

Так, при всіх зверненнях до органів міграційної служби із заявами, позивач та її законний представник не зазначали про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Докази іншого матеріали справи не містять.

Тобто, аналізуючи викладене, суд враховує, що позивачем надавалась згода на обробку персональних даних під час оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон вперше, у зв`язку з чим Корнійуку А.І. було присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (№591).

Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17 (зразкова справа) є помилковими, оскільки такі стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що використання ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон та паспорта громадянина України у формі ID- картки, при виготовленні яких було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить про не порушуння її права та не є втручанням у приватне і сімейне життя.

Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у справах №160/1/21 (постанова від 21 грудня 2022 року), №380/5977/21 (постанова від 08 червня 2023 року) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі №540/4500/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Разом з тим суд зазначає, що вимоги позивачів про визнання протиправними дій відповідача щодо збирання, обробки та внесення, а також знищення (видалення, анулювання) присвоєного УНЗР: №951 Корнійчуку А.І. та зобов`язання ДМСУ знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про обробку персональних даних» (далі Закон №2297-VI) встановлено, що цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закон №2297-VI суб`єкт персональних даних має право, зокрема, пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону (ч. 1 ст. 15 Закон №2297-VI).

Статтею 4 Закону про ЄДДР визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру врегульовано ст. 10 Закону про ЄЄДР.

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку (ч. 3 ст. 10 Закону про ЄДДР).

До документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, крім іншого, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (п.1 ч.1 ст. 13 Закону про ЄДДР).

Судом встановлено, що законний представник та позивач вже надавали згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 та УНЗР йому було присвоєно у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2023 році та у 2024 році у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України, відповідно до заяв-анкет та облікової картки.

Позивачі обґрунтовуючи вимоги по даній справі вказують, що у заяві щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року вони просили знищити (видалити, анулювати) УНЗР: №951, посилаючись на те, що відповідно до вимог Закону №2297-VI персональні дані дитини підлягають видаленню або знищенню, оскільки зібрані та оброблялись з порушенням закону.

Водночас, будь-яких доказів про незаконність чи недостовірність обробки персональних даних відповідачем позивач не надала.

Спірні правовідносини регламентовані Законом про ЄДДР, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 21.08.2020 у справі № 260/99/19, від 21.12.2022 у справі № 160/1/21, від 08.12.2022 у справі №380/6916/20.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 ).

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

Відповідачі: Державна міграційна служба України (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, 9, ),

Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Градний Узвіз, 4),

Луцький відділ №2 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Градний Узвіз, 4)

Суддя В.В. Дмитрук