Справа № 280/6477/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

30 липня 2025 рокуСправа № 280/6477/25
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Новікова І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу поліції №1 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Відділу поліції №1 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивачка просить суд:

визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною;

визнати, що внаслідок вказаної в адміністративному позові протиправної бездіяльності відповідача, позивачці заподіяна моральна шкода на суму 55000,00 грн. заподіяна моральна шкода на суму 55000,00 грн.;

у відповідності до частини першої статті 276 і статті 1164 Цивільного кодексу України зобов`язати відповідача негайно повернути слюсарно-сантехніку ТОВ «Керуюча компанія «Надія» одноразово належні позивачці 5000,00 грн.;

стягнути з відділу поліції №1 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області шляхом списання коштів в органах Державного казначейства на користь позивача одноразово суму шкоди заподіяної його протиправної бездіяльністю.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя, розглянувши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі позов, якщо не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Судом встановлено, що предметом розгляду справи є незгода позивачки з бездіяльністю відповідача щодо не розгляду та не прийняття рішення за її заявою про ймовірне шахрайство та небезпеку з боку співробітника ТОВ «Керуюча компанія «Надія» не лише на адресу окремої особи, а й всього суспільства.

Так, у зазначеній заяві позивачка повідомляла співробітників Відділу поліції №1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області, що слюсар ТОВ «Керуюча компанія «Надія» взяв у неї грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. для ремонту труб водопостачання, проте слюсар відповідні роботи не вчинив, як і не повернув ОСОБА_1 отримані грошові кошти.

Позивачка у заяві до поліції вказувала на те, що дії слюсаря були вчинені навмисно і є такими, що належать до кримінальних правопорушень, а тому існує реальна загроза її життю та здоров`ю.

Тобто, фактично з заява ОСОБА_1 до Відділу поліції №1 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області стосувалася вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Суд зазначає, що відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, дії/бездіяльність працівників поліції щодо розгляду звернення ОСОБА_1 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення оскаржуються за правилами КПК України, а не КАС України.

Крім того, позивачка не позбавлена права звернуся зі скаргами на дії відповідача до вищого за посадою керівника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Також, суд зазначає, що позовна вимога «у відповідності до частини першої статті 276 і статті 1164 Цивільного кодексу України зобов`язати відповідача негайно повернути слюсарно-сантехніку ТОВ «Керуюча компанія «Надія» одноразово належні позивачці 5000,00 грн.» ґрунтується на положеннях цивільного законодавства, а не адміністративного.

Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Крім того, суд звертає увагу позивачки на те, що частиною 6 статті 21 КАС України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в одне провадження не можуть бути об`єднанні позовні вимоги, які мають розглядатися в порядку різного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 170, 241, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №280/6477/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №1 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення до суду в порядку кримінального судочинства.

Копію ухвали надіслати на адресу позивачки разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачці, що її повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова