Справа № 159/3981/25
Суддя: Смалюх Р. Я.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/3981/25
Провадження № 2-а/159/203/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Посполітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), від імені якого діє представник Загородній Євгеній Олегович (02072, м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана Миколи, буд.16, оф.233) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (45008, Волинська область, м. Ковель, вул. Кармелюка, 4), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ), від імені якого діє представник Загородній Євгеній Олегович (далі представник позивача або Загородній Є.О.), звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Третьою особою вказав Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 14.04.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_3 відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на якій позивач не був присутній. Зазначає, що відповідачем не взято до уваги, те, що він повістки не отримував. Додатково вказує на те, що свої дані оновив вчасно, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Про вказану вище постанову позивач дізнався лише 13.06.2025, після відкриття 12.06.2025 виконавчого провадження № 78356047, старшим державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Крім того, представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, що проводиться на підставі оскаржуваної постанови.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог статей 245, 247, 251, 279 КУпАП та ст. 19. 55, 62 Конституції України; крім того доставлення повістки оператором поштового зв`язку відбувалося з порушенням п. 82, 85 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009.

ІНФОРМАЦІЯ_2 подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив, просив у їх задоволенні відмовити. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що позивач є військовозобов`язаним, а тому повинен з`являтися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначений в повісті строк та місце.

Позивачу, відповідно до пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядок), поштою було надіслано повістку, яка зобов`язувала його з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09.00 год 02.02.2025. Вказана повістка повернулася без вручення, підстава повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до вимог зазначеного Порядку, ОСОБА_1 вважається таким, що оповіщений належним чином.

Керуючись статтями 235, 251 КУпАП, ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 вважає оскаржувану постанову законною, а позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою від 19.06.2025 заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено. Зупинено стягнення, яке здійснюється Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 78356047, на підставі постанови № 831 від 14.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі № 159/3981/25.

Ухвалою від 23.06.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), витребував у відповідача докази, справу призначив до судового розгляду на 03.07.2025.

У судове засідання 03.07.2025 позивач, його представник, відповідач не з`явились.

Представник відповідача до початку судового засідання подав витребувані судом документи та відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 03.07.2025 суд відклав розгляд справи на 17.07.2025, викликав позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень по суті справи.

Розгляд справи 17.07.2025 не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці, розгляд справи призначено на 31.07.2025.

У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача та третьої особи у судове засідання не прибули, хоча завчасно були повідомлені про судовий розгляд.

У судовому засіданні головуючий у справі розкрив сторонам інформацію, яка на його думку може мати значення під час вирішення питання, щодо дотримання об`єктивного критерію неупередженості суду у цьому судовому процесі.

Представник позивача висловив довіру суду, відводів не заявляв, просив суд задовольнити позов з підстав зазначених у ньому. Додатково зазначив, що позивач підписав протокол про адміністративне правопорушення внаслідок неправомірних дій службовців відповідача, які чинили на нього тиск. Також звернув увагу, що відсутні докази направлення оскаржуваної постанови, що свідчить про її протиправність. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували, що працівники установи зв`язку намагалися вручити поштове відправлення з повісткою позивачу, що також свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явилися і не повідомили про причини неявки, суд вважає з можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 31.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що проголошення повного судового рішення відбудеться у судовому засіданні 01.08.2025.

Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

13.03.2025 начальник відділення рекрутингу та комплектування п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 склав на ОСОБА_1 протокол №831 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до якого під час дії особливого періоду було надіслано повісткою поштовим зв`язком військовозобов`язаному ОСОБА_1 , на підставі пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність прибуття на 09.00 год 02.02.2025 до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних, проходження медичного огляду і подальшого можливого призову на військову службу по мобілізації в особливий період. ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 02.02.2025 на 09.00 год, чим порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22 «Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач зауважень до протоколу не надав. Розгляд справи призначений на 14.30 год 14.04.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачу роз`яснені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП під підпис. Другий примірник протоколу отримав під підпис.

14.04.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв постанову №831, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Постанова обґрунтована тим, що під час дії особливого періоду було надіслано повістку поштовим зв`язком військовозобов`язаному ОСОБА_1 , на підставі пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність прибуття на 09.00 год 02.02.2025 до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 для звірки даних особливий період. Днем отримання (такого поштового відправлення) повістки ОСОБА_1 є відмітка проставлена у поштовому повідомленні 28.01.2025, що підтверджується відміткою від поштового оператора. ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 02.02.2025 на 09.00 год, чим порушив абз. 7 ч. 1 ст. 22 «Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У копії постанови відсутня відмітка про отримання її позивачем.

З копії повістки №2114527 видно, що вона виписана на ім`я позивача про необхідність його прибуття за адресою місцезнаходження відповідача на 09.00 год 02.02.2025 для уточнення даних. У повістці зазначена адреса позивача - АДРЕСА_3 (без номера квартири) аналогічна тій, яку позивач вказав в позовній заяві. Відповідно до повістки позивач повинен був прибути до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 02.02.2025 на 09.00 год. На повістці є QR-код для перевірки чинності повістки. У повістці зазначено прізвище ім`я по батькові посадової особи, яка підписала ю повістку. Зазначено, які документи повинен взяти з собою військовозобов`язаний, а також вказані наслідки неприбуття за повісткою та поважні причини неприбуття.

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 314, копією конверта поштового відправлення 314, підтверджується відправка позивачу повістки №2114527 листом 314 та повернення його без вручення 28.01.2025, про що свідчить відбиток штемпеля пошти, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

З трекінгу поштового відправлення з сайту АТ Украпошта в мережі Інтернет, видно що поштове відправлення 314 вибуло з логістичного центру 21.01.2025, прибуло до відділення у АДРЕСА_3 23.01.2025 та надано для повернення відправнику 28.01.2025 у зв`язку з відсутністю одержувача за вказаною адресою.

З інформації з бази «Оберіг», станом на 13.03.2025, наданої відповідачем, видно, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , останню звірку контактних даних провів 12.07.2024, зазначені адреса та номер телефону такі ж, як і в реквізитах позовної заяви у цій справі. Зазначено, що позивач перебував на обліку в картотеці вільних залишків, підкартотека підлягають призову на військову службу під час мобілізації. 12.02.2025 відповідач звернувся до органу Національної поліції з повідомленням про неприбуття позивачем за викликом до ТЦК та СП також зазначений номер звернення.

15.04.2025 відповідач звернувся до позивача з листом №5344 у якому повідомляв про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зазначено що до листа додається копія оскаржуваної постанови.

Доказів направлення та отримання вказаного листа позивачу, відповідач не надав.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, зокрема указами № 272/2024 від 06.05.2024, № 470/2024 від 23.07.2024, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 479/2025 від 14.07.2025 затвердженого Законом України № 4525-IX від 15.07.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 478/2025 від 14.07.2025 затвердженого Законом України № 4524-IX від 15.07.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні. Диспозиція цієї норми не передбачає обов`язкову наявність умислу, а тому таке порушення може бути вчинене і з необережності.

Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

У п. 12 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022 (далі Положення), зазначені повноваження керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, серед яких, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладення адміністративних стягнень.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 7 Положення).

Згідно з п. 1 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У п. 9 Положення визначені завдання покладені на територіальні центр комплектування та соціальної підтримки.

Отже законодавець не розділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними повноважень визначених у п. 9 Положення на тих які мають статус юридичної особи і на тих, які цього статусу не мають, право керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 235 КУпАП, прямо передбачено п. 12 Положення.

А тому, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відповідно і особи, яка тимчасово виконує його обов`язки.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.03.2025 позивачу під підпис роз`яснені його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і завчасно повідомлено про розгляд справи 14.04.2025.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач подавав скарги керівнику відповідача, органу вищого рівня чи звертався з відповідною заявою у правоохоронні органи на протиправні дії службовців відповідача, щодо здійснення до нього примусу з метою написання вказаного вище протоколу. У судовому засіданні представник позивача повідомив, що з такими скаргами позивач не звертався.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач просив відкласти розгляд справи, призначений на 14.04.2025.

Отже, суд дійшов висновку, що у позивача було вдосталь часу (29 днів) для того, щоб скористатися правовою допомогою адвоката чи ознайомитися з матеріалами справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів процедуру складання протоколу та порушення при цьому прав позивача, а тому на переконання суду розгляд справи відбувся з дотриманням вимог передбачених ст. 268 КУпАП.

Суд не погоджується, з твердженням представника позивача, що відсутність доказів направлення позивачу оскаржуваної постанови свідчить про її протиправність.

Обов`язок здійснити направлення постанови у справі про адміністративне правопорушення лежить по-за межами процедури її прийняття.

Направлення постанови у справі про адміністративне правопорушення є стадією її виконання, а не прийняття.

Не дотримання строків направлення постанови у справі про адміністративне правопорушення може мати значення при поновленні встановленого законом строку для її оскарження.

Строк направлення прийнятої у справі про адміністративне правопорушення постанови не є тією обставиною, яка має бути з`ясована під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП) та не повинна бути зазначена у такій постанові (ст. 283 КУпАП).

Крім того, суд звертає увагу, що позивачу під підпис у протоколі було доведено про час, дату і місце розгляду справи, і він самостійно міг з`явитися у вказаний час, щоб бути присутнім під час розгляду справи, та міг би вимагати отримання цієї постанову у день її прийняття.

Отже, не дотримання строків направлення постанови у справі про адміністративне правопорушення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не може бути підставою для визнання такої постанови протиправною.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до зазначеної вище повістки, позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 02.02.2025 Згідно копії витягу з Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , 12.02.2025 подано звернення до поліції у зв`язку з неявкою по повістці, отже день виявлення правопорушення 12.02.2025.

Отже, оскаржувана постанова від 14.04.2025 прийнята в межах тримісячного строку визначеного ч. 7 ст. 38 КУпАП, з дня виявлення правопорушення.

Суд не застосовує примітку до ст. 210 КУпАП, як підставу для незастосування до позивача положень ст. 210, 210-1 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до неї, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951-VIII), Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру, зокрема, персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-VIII). Інформація, яка належить до персональних даних та вноситься до Реєстру, визначена у ст. 7 цього Закону, до якої законодавець у п. 7-1 відніс номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 1951-VII передбачений обов`язок призовника, військовозобов`язаного та резервіста подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

У ч. 3 ст. 14 Закону № 1951-VII визначений перелік персональних даних, які органи ведення реєстру одержують шляхом електронної інформаційної взаємодії. У ній не передбачено такої можливості для отримання даних зазначених у п. 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VII (номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти).

У цій справі позивачу не ставиться у провину порушення порядку оновлення військово-облікових даних, а тому зазначена примітка не може бути застосована у цій справі.

Отже, зазначена примітка до ст. 210 КУпАП може бути застосована, щодо адміністративних правопорушень пов`язаних з оновленням/не оновленням військовозобов`язаним своїх облікових даних, а не щодо правопорушень пов`язаних із неприбуттям за повісткою.

Порядок перевірки військово-облікових документів та вручення військовозобов`язаним повісток в особливий період регулюється «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі Порядок).

Відповідно до пунктів 38 Порядку у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.

У районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів (п. 39 Порядку).

Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським (п. 40 Порядку).

У п. 41 Порядку зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Перевірка чинності повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проводиться шляхом зчитування QR-коду за допомогою технічних засобів, які дають змогу відтворити відомості, зазначені у повістці, у тому числі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням мобільного додатка. Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому числі роздруковані), та повістки, оформлені на бланку, мають однакову юридичну силу (п. 41-1, 41-2 Порядку).

Отже, зазначеним Порядком врегульований порядок оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи вважається днем отримання такого поштового відправлення (повістки).

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин.

У п. 9 Положення, визначені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед яких - здійснення заходів оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

У п. 14 Положення зазначено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, відповідає за: - військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; -мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; - своєчасне та повне виконання завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки; - здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до порядку мобілізаційного розгортання, визначеного Міноборони та Генеральним штабом Збройних Сил, а також на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п. 15 Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, зобов`язаний: - забезпечувати виконання особовим складом територіального центру комплектування та соціальної підтримки поставлених перед ним завдань; - розроблення та уточнення плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а також разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування розроблення та виконання плану заходів щодо утримання бази мобілізаційного розгортання в готовності до використання за призначенням; - забезпечувати разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування виконання плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території; - здійснювати контроль за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ та розвідувальних органів).

Чинне законодавство не містить обмежень щодо періодичності здійснення оповіщення особи, чи щодо неможливості здійснення оповіщення особи, яка користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

До того ж, як вище зазначав суд не усі облікові дані військовозобов`язаного, резервіста, призовника можуть бути уточнені шляхом інформаційної взаємодії. Зокрема уточнення даних щодо номера телефону та електронної пошти шляхом інформаційної взаємодії з іншими базами даних не передбачена.

Отже, суд дійшов висновку, що питання оповіщення військовозобов`язаних, призовників та резервістів є виключною компетенцією територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Її потреба визначається виходячи із завдань мобілізаційних планів, стану військового обліку в органі військового управління, отриманих ним завдань тощо.

В умовах військової агресії РФ проти України, втручання будь-яких органів та осіб в можливість та порядок проведення оповіщення, не у встановлений законом спосіб, може мати вкрай негативні наслідки для обороноздатності України і шкодитиме національним інтересам держави та інтересам всього суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Надана відповідачем копія повістки №2114527 відповідає формі електронної повістки, встановленій у додатку №1 до Порядку, містить всі необхідні реквізити, зазначені у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового цього відправлення, копією його конверта, підтверджується відправка позивачу повістки №2114527 на адресу, яку він вказав уточнивши свої дані та зазначив у позовній заяві.

Зазначене поштове відправлення повернуте без вручення 28.01.2025, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд встановив, що адреса на яку було направлено повістку АДРЕСА_3 . Така ж адреса позивачем вказана в позовній заяві. Як видно з копії витягу з Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», свої облікові дані позивач уточнив 12.07.2024. В Реєстрі «Оберіг» також зазначена вказана адреса.

Положеннями абзацу 4 пункту 1 частини 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 03 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 18.05.2024 по 16.07.2024, уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач, уточнивши свою адресу проживання 12.07.2024, вказав адресу проживання - АДРЕСА_3 .

Зазначення неправильної чи неповної адреси місця проживання під час уточнення даних, а також відмова від отримання чи не вжиття заходів для отримання надісланих на цю адресу повідомлень, викликів, повісток, тощо не може вважатися добросовісною поведінкою, а її негативні наслідки повинні лягати на особу, яка допустила таку поведінку.

Необхідність оперативного оповіщення військовозобов`язаних, та виконання ними своїх обов`язків, є особливо важливою та нагальною під час особливого періоду в умовах повномасштабної збройної агресії РФ проти України та відповідає інтересам усього суспільства.

Отже, суд дійшов висновку, про належне оповіщення позивача, у спосіб встановлений у пп. 2 п. 41 Порядку, про необхідність його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних 02.02.2025 на 09.00 год.

Щодо можливого невиконання оператором поштового зв`язку Правил надання послуг поштового зв`язку, суд зазначає, що відповідно до Положення про ТЦК та СП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не уповноважені здійснювати доставку поштової кореспонденції. Чинним законодавством не передбачено обов`язку відповідача перевіряти виконання оператором поштового зв`язку вказаних Правил під час доставки рекомендованих листів з позначкою «повістка ТЦК».

Також суд звертає увагу, що подібні за змістом правила вручення повісток містяться у п. 3 ч. 1 ст. 127 КАС України, відповідно до якої часом вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У суду, як і у відповідача у цій справі, відсутній обов`язок встановлювати дотримання оператором поштового зв`язку внутрішніх правил доставки кореспонденції.

Підставою для висновку про те, що особа вважалася належно повідомленою про її виклик, є відповідна відмітка оператора поштового зв`язку.

А тому, на переконання суду, невиконання чи неналежне виконання оператором поштового зв`язку Правил, не може свідчити про протиправність дій територіального центру комплектування та соціальної підтримки у разі використання ним як доказу повернутого рекомендованого листа із зазначенням дати проставлення відмітки про причину його повернення.

Натомість, військовозобов`язаний вправі здійснювати захист своїх порушених прав та інтересів, яке спричинене неправомірними діями чи бездіяльністю оператора поштового зв`язку, в судовому порядку.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Отже, у громадян України, у тому числі у військовозобов`язаних, яким є позивач, існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Невиконання цього обов`язку буде порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22, та абз. 7. ч. 3 ст. 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та становитиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач, будучи належним чином оповіщеним, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 чим, порушив абз. 7 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк).

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач в оскаржуваній постанові вірно вказав нормативно-правовий акт, номер статті, та абзац, яким передбачено обов`язок позивача з`явитись за повісткою. Процитував суть цього обов`язку - «у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк», однак допустив неточність у номері частини цієї статті, зазначивши про порушення абз. 7 ч. 1, хоча процитована ним норма міститься у абз. 7 ч. 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення в оскаржуваній постанові неправильного номера частини статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не спростовує порушення позивачем обов`язку з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце визначені в повістці, що зазначений у ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та є опискою.

Аналогічна правова позиція щодо неточності відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №459/1801/17 (адміністративне провадження №К/9901/21710/18).

На підставі наведеного, суд вважає, що позивач, не прибувши за повісткою 02.02.2025, яка вважається ним отриманою 28.01.2025, відповідно до вимог п. 41 Порядку, порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де зазначено, що «у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк».

Зазначене вище порушення закону становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, суд зазначає, що інші доводи позивача не спростовують зазначених вище висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 246 КАС України відмовляючи у позові у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зазначає мотиви, з яких він дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята без порушень ст. 19 Конституції України та на підставі вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою.

Оскаржувана постанова є обґрунтованою - у ній міститься конкретна суть порушення (коли конкретно позивач отримав повістку та не прибув за нею), яким законом передбачений обов`язок прибуття за повісткою, а також якою нормою передбачена адміністративна відповідальність за таке порушення; вона прийнята безсторонньо, добросовісно та розсудливо на позивача накладений штраф у розмірі нижньої межі санкції, яка передбачена за це адміністративне правопорушення, що також свідчить про дотримання принципу пропорційності.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи копії протоколу про адміністративне правопорушення від 13.03.2025 та оскаржуваної постанови суд дійшов висновку, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувалася з дотриманням вимог чинного законодавства та принципу рівності перед законом. Зокрема, позивачу було повідомлено про час, дату і місце розгляду його справи; роз`яснено права та обов`язки передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Оскаржувана постанова прийнята протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є такою, що прийнята у межах повноважень та на підставі закону, тому її слід залишити без змін, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 157 КАС України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, вжиті ухвалою суду від 19.06.2025 у цій справі заходи забезпечення позову втрачають свою чинність у день набрання цим рішенням законної сили, якщо його не буде скасовано.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн, 908,40 грн, та заявлені ним до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №831 від 14.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 );

Третя особа Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (45000, Волинська область, м. Ковель, вул. Кармелюка, буд, 4; ).

Повне судове рішення складено 01.08.2025.

Головуючий:Р. Я. Смалюх