Справа № 560/12656/25
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

01 серпня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Блонського В.К., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В Хмельницький окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.05.2023 по 12.02.2025 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2023-2025 роки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової компенсації за 08 календарних днів невикористаної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної відпустки за 2023 рік, грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 обчислити та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 20,05.2023 по 12.02.2025 року, грошову допомогу для оздоровлення за 2023-2025 роки, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, грошову компенсацію за 08 календарних днів невикористаної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної відпустки за 2023 рік, грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025.

Ухвалою від 23.07.2025 суд залишив позовну заяву без руху, позивачу надав строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, в якій зазначити поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

31.07.2025 від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення пропущеного строк звернення, в якому вказує, що тільки після опублікування повного тексту Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №320/29450/24 від 18.06.2025 року та набрання рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24 законної сили, позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки до визнання протиправним та нечинним пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» це не представлялося можливим (оскільки існувала редакція Постанови КМУ, яка не давала належних підстав для звернення до суду з такими позовними вимогами, а у випадку звернення з даними вимогами до скасування вимог Постанови КМУ з такими позовними вимогами позивачу було б відмовлено).

Суд вважає необґрунтованою зазначену позивачем причину пропуску строку звернення до суду у зв`язку з розглядом в червні 2025 року адміністративної справи №320/29450/24 з огляду на наступне.

Рішенням суду першої інстанції по справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

З системного аналізу положень КАС України та теорії права є відмінність у правових наслідках «визнання протиправним та скасування» і «визнання протиправним та нечинним» відповідного адміністративного акта.

Так, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.

Таким чином, визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.

У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно положень ч.2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином суд повторно наголошує, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24 не впливає перебіг процесуального строку у цій справі, оскільки не має ретроактивної дії.

Інших поважних причин, які об`єктивно не залежали від позивача та позбавляли його права на своєчасне звернення до суду протягом тримісячного строку у клопотанні не наведено.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що строк звернення до суду з цим позовом є пропущеним, вказані позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення вказаного строку є неповажними, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, тому у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву - повернути на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цією позовною заявою.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддяВ.К. Блонський