Справа № 460/9286/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2025 року м. Рівне №460/9286/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних сил України)), Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних сил України)), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України щодо не звільнення позивача ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом г пункту 2 частини статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; 3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_2 з 09.01.2025, має дитину, яка є особою з інвалідністю віком до 18 років. 15.01.2025 позивач звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за пп. г) п. 2) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ. Однак у задоволенні рапорту було відмовлено з підстав наявності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, що потребує такого догляду. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач 1 подав відзив на позов в якому заперечує проти позову. Свої заперечення аргументує тим, що позивачем до рапорту від 15.01.2025 долучено виключно один додаток: копія медичного висновку, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Закону "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю". Будь-яких інших документів, які долучені до позову, до рапорту на звільнення додано не було. З вищевказаного єдиного додатку до рапорту не вбачалася відсутність інших осіб, окрім військовослужбовця, які б могли здійснювати виховання дитини з інвалідністю. Також зауважує, що довідка ТЦК та СП від 10.01.2025 року про надання відстрочки від військової служби не є належним доказом в даній справі, оскільки предмет позову не включає в себе питання законності призову позивача на військову службу. Крім того, медичний документ, в якому зазначені хвороби дружини позивача, проте без висновку уповноваженого органу щодо неможливості дружини самостійно виховувати/доглядати свою дитину внаслідок цих хвороб, або з цієї ж причини можливість надання обмеженого виховання/догляду сам по собі не може бути доказом фізичної неможливості здійснювати виховання/догляд, оскільки військова частина не є експертом з вказаних питань. Вважає, що позивач не позбавлений права повторно подати рапорт на звільнення з військової служби із долученими до нього належними документами, які підтверджують право на звільнення, який буде розглянутий у відповідності та в порядку передбаченому законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 відзив на позов не подав.

Позовна заява надійшла до суду 27.05.2025.

Ухвалою суду від 29.05.2025 позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 11.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.01.2025 № 9 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 11.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією і проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , має військове звання молодшого лейтенанта медичної служби як офіцер резерву 108 запасної роти НОМЕР_4 окремої механізованої бригади оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України з 09.01.2025 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.01.2025 № 9), штат № 57/022-01, .

15 січня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_5 від 15.01.2010.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_6 від 10.09.2020.

Син позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дитиною-інвалідом, що підтверджується копією медичного висновку № 6 про дитину-інваліда віком до 18-ти років від 17.10.2024 року, що підтверджується призначенням соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Дружина позивача - ОСОБА_2 , згідно консультаційного висновку спеціаліста Комунального некомерційного підприємства "Київська міська клінічна лікарня № 4" від 18.03.2025 хвора на рецидивуюче-ремітуючий розсіяний склероз у вигляді центрального нижнього глибокого папарапезу, статико-динамічних розладів з порушенням функції ходи, дисфункції тазових органів за центральним типом.

Згідно довідки від 10.01.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачу надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 5 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", (жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років), на строк до 07 лютого 2025 року.

15.01.2025 позивач звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за пп. г) п. 2) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

До вказаного рапорту позивачем долучено лише копію медичного висновку, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Закону "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

Даний рапорт було розглянуто відповідачем 1 (направлено відповідачу 2) і за підсумками його розгляду прийняте рішення у формі листа № 501/3/956 від 19.04.2025 про відмову у задоволенні рапорту, з викладенням причин відмови у задоволенні рапорту: у військовослужбовця наявні інші особи, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, що потребує такого догляду.

Позивач, вважаючи відмову відповідача щодо не звільнення зі служби протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні не припинений і не скасований.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону № 2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Вимогами абз.7 п. 3) ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Отже, викладеною правовою нормою визначено обов`язкову наявність наступних складових: наявність у військовослужбовця дитини з інвалідністю віком до 18 років; відсутність інших осіб, які зобов`язані її виховувати.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 травня 2009 р. за № 438/16454 (далі Інструкція № 170 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп.19) п. 5 Додатку 19 «Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до наведеної Інструкції, при поданні до звільнення з військової служби за підставами, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: військовослужбовцем, що виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати, подаються:

медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу;

копія свідоцтва про народження дитини із зазначенням батьківства (материнства) особи;

один із документів: копія свідоцтва про смерть одного з батьків, або копія рішення суду про визнання одного з батьків безвісно відсутньою чи оголошення померлою, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

З огляду на викладене, суд зауважує, що позивачу необхідно було до свого рапорту про звільнення, подати документи, визначені пп.19) п. 5 Додатку 19 «Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до Інструкції № 170.

Проте, як встановлено судом, позивачем до рапорту від 15.01.2025 подано лише копію медичного висновку, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Закону "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

Будь-яких інших документів, які долучені до позову, до рапорту на звільнення додано не було.

Також, суд зауважує, що з вказаного додатку до рапорту не вбачається відсутність інших осіб, окрім військовослужбовця, які б могли здійснювати виховання дитини з інвалідністю. В свою чергу, медичний документ, в якому зазначені хвороби дружини позивача, не містять висновку уповноваженого органу щодо неможливості дружини самостійно виховувати/доглядати свою дитину внаслідок цих хвороб, або з цієї ж причини можливість надання обмеженого виховання/догляду.

Також суд звертає увагу на те, що довідка ТЦК та СП від 10.01.2025 року про надання відстрочки від військової служби позивачу, не є належним доказом в даній справі, оскільки предмет позову не включає в себе питання законності призову позивача на військову службу.

Варто також зазначити, що позивач не позбавлений права повторно подати рапорт на звільнення з військової служби, долучивши до нього відповідні документи, які підтверджують право на звільнення.

Таким чином суд погоджується із доводами відповідача про те, що долучені позивачем до рапорту документи належним чином не підтверджують всіх обставин, що є підставою для звільнення з військової служби на підставі положень пп. «г» п. 2 ч. 4, абз.7 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», отже відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що розглянувши рапорт позивача про звільнення та проаналізувавши додані до нього документи, відповідач правомірно, в порядку та в межах визначених чинним законодавством, відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, через відсутність підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу 7 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232. Отже вимога позивача про визнання дій відповідача 1 протиправними щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги зобов`язального характеру, є похідними від вимог щодо визнання протиправності дій по не звільненню позивача ОСОБА_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позаяк така вимога задоволенню не належить, то і похідні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на викладене у своїй сукупності, суд констатує безпідставність заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Оскільки у позовних вимогам відмовлено, то правові підстави для відшкодування позивачу судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних сил України)), Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 серпня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 )

Суддя Т.О. Комшелюк