Справа № 461/3433/24
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/3433/24
Провадження 2-а/465/42/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.07.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Венгринюк О.Р.,

представника позивача Брильовської О.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, командира взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевича Любомира Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року.

В обґрунтування поданого позову зазначає, що 17.04.2024 року Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 132538. Згідно цієї постанови ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 17.04.2024 року о 22:55, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz C500L, номерний знак: НОМЕР_1 , за адресою: м. Львів, перехрестя вул. Федьковича вул. С. Бандери, не подав сигнали світлового покажчика перед поворотом праворуч, чим порушив пункт 9.2 б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке встановлено частиною другою статті 122 КУпАП.

З викладеними у постанові обставинами позивач не погоджується, вважає, що в його діях немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, а у відповідача відсутні будь-які належні, допустимі на достовірні докази, що підтверджують вину позивача у вчинені адміністративного правопорушення.

Отримавши свій примірник постанови, позивач встановив, що в пункті 7 («До постанови додаються») не зазначено жодних пояснень, показань свідків, висновків, додатків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи інших доказів, які б підтвердили факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частини другої статті 122 КУпАП.

Позивач наголошує, що оскаржувана постанова не містить конкретного та детального опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, позивача чи інших осіб, що свідчили б про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, не вчиняв, працівниками поліції не здійснено всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Таким чином, на переконання сторони позивача, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 17.04.2024 серії ББА № 132538 є протиправною, необґрунтованою, безпідставною і такою, що складена за відсутності доказів існування відповідних обставин та фактів. А тому, позивач просить вказану оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2024 року вказаний адміністративний позов передано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

02.08.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. На думку представника відповідача, позиція позивача є необґрунтованою та спрямована на уникнення адміністративної відповідальності. Щодо твердження позивача про ймовірні, на його думку, процедурні порушення, вважає, що навіть при наявності такого порушення, воно не повинно сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки. Аргументи позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Отже, інспектор мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством. А тому, представник відповідача просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.09.2024 року замінено неналежного відповідача у справі, а саме ОСОБА_2 , на командира взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевича Любомира Ігоровича.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.01.2025 року витребувано в Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП належним чином завірену копію постанови серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП.

22.01.2025 року представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення. В таких зазначається, що, ознайомившись із долученою копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 17.04.2024 серії ББА № 132538, сторона позивача з`ясувала, що така постанова не спростовує доводів, зазначених у позовній заяві, про те, що в ній містяться виправлення, зокрема у пункті 5 постанови нечитабельно із виправленням зазначено норму ПДР України, яку порушено. За результатам перегляду в судовому засіданні відеозапису із нагрудної камери, відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом чи порушення ним Правил дорожнього руху. У зв`язку з наведеним представник позивача вважає, що вказані обставин підлягають врахуванню при прийнятті рішення судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву заявила клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Від УПП у Львівській області ДПП на адресу суду надійшла відповідь, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 звільнений зі служби в поліції з 25.11.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року, складеної командиром взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевичем Л.І., 17.04.2024 року о 22 год. 55 хв. у м. Львові на перехресті вул. Федьковича вул. Ст. Бандери водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz C500L, д.н.з НОМЕР_2 , не подав сигнал світлового покажчика перед поворотом праворуч, чим порушив п. 9.2.Б ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 9.2.Б ПДР України встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

В судовому засіданні оглядався відеозапис із нагрудних камер працівників поліції. На вказаному відеозаписі, який наданий стороною відповідача разом з відзивом на позовну заяву, зафіксовано момент зупинки транспортного засобу Mercedes-Benz C500L, д.н.з НОМЕР_2 , та оформлення адміністративних матеріалів. Натомість, факту порушення позивачем п. 9.2.Б ПДР України та, відповідно, вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, на вказаному відеозаписі не зафіксовано.

Більше того, як зазначено в оскаржуваній постанові, правопорушення позивачем вчинено на перехресті вул. Федьковича вул. Ст. Бандери, однак, як вбачається із наданого відеозапису, зупинка транспортного засобу та оформлення адміністративних матеріалів здійснювалися на вул. Героїв УПА у м. Львові.

Відтак, представником відповідача не надано достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому враховується, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП не містять, а записи з відеореєстраторів патрульного автомобіля поліцейських суду відповідачем не представлено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, слід скасувати, а також у відповідності до ст. 286 КАС України закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, суд звертає увагу позивача на те, що ним заявлено вимоги до двох відповідачів: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та командира взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевича Любомира Ігоровича. Водночас згідно правового висновку, викладеного у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17, належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу. Інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який положеннями відповідної статті КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення. З урахуванням наведеного заявлений позов в частині позовних вимог до поліцейського Жукевича Л.І. не підлягає задоволенню.

Також, як вбачається із матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № С985-13Х5-В54А-3МТР від 22.04.2024 року.

Згідно із ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подання позову в розмірі 605 гривень 60 коп. Відтак, сума судового збору, надміру сплачена позивачем ОСОБА_1 , становить 605 грн. 60 коп.

Відповідно до частини 5 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Як передбачено пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (з наступними змінами та доповненнями), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Окрім того, згідно із ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп., слід стягнути з відповідача на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, командира взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевича Любомира Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 132538 від 17.04.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, - закрити.

В задоволенні позовних вимог до командира взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевича Любомира Ігоровича відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України частину судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., яка надміру сплачена згідно квитанції № С985-13Х5-В54А-3МТР від 22.04.2024 року.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за наявності оригіналу платіжного документа, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29.07.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ - 40108646, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Відповідач: Командир взводу 1 роти 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Жукевич Любомир Ігорович, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Cуддя Величко О.В.