Справа № 420/4440/25
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4440/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, котрий є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідним лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія взводу охорони роти охорони, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 . 27 листопада 2024 року Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі абзацу « 13» пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (чинній на день подання) а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

03.01.2025 року представник Позивача надіслав до Відповідача звернення із проханням долучити до особової справи Позивача висновок №94 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою 080-4/о, а також з проханням переглянути рішення про незвільнення Позивача. 15 січня 2025 року у відповідь на звернення Відповідач відповів: Відповідно до роз`яснень МОЗ України від 20.11.2023 №220/17/3 потребу у постійному сторонньому догляді за особами з інвалідністю ( окрім груп І А, Б) визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії, що підтверджують відповідними висновками встановленої форми. До таких висновків, зокрема, відносяться: Висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о). За твердженнями Відповідача, Висновок №94 відповідає формі 080-4/о, проте не містить медичного заключення стосовно потреби ОСОБА_2 (батька Позивача) в постійному догляді.

Так як рішення Відповідача, на думку Позивача, є неправомірним, представником Позивача було подано скаргу в інтересах Позивача. Відповідач у відповіді на скаргу зазначає, що з огляду на мету видачі висновку №94 за формою 080-4/о, він має конкретне цільове спрямування: для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Відповідач стверджує, що висновку про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у ньому немає. Поняття догляду на непрофесійній основі від фізичної особи не є тотожним поняттю постійний догляд, позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Ухвалою від 17.02.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

06.03.2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши, зокрема, таке.

Як підтверджено представником Позивача, адвокату Лихачову Роману Борисовичу на електронну поштову адресу 20.12.2024 надано відповідь з наведенням вмотивованого результату розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Телеграмою №174/174/27/2516/пс від 29.12.2024 матеріали щодо звільнення ОСОБА_1 , у тому числі рапорт з додатками, повернуто до військової частини НОМЕР_2 без реалізації. Позитивного рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 командуванням військової частини НОМЕР_1 не прийнято у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують наявність підстави для звільнення.

Важливо наголосити, що Позивачем, ОСОБА_1 , на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 документи: копії висновку №94 від 25.12.2024 за формою 080-4/о та довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-І №294484 від 16.02.2007, у порядку визначеному Інструкцією №170 та Положенням №1153/2008, до рапорту на звільнення з військової служби не долучено. Відтак, враховуючи, що предметом доказування у даному судовому спорі є правомірність розгляду рапорту ОСОБА_1 на звільнення з військової служби та прийняття за результатами його розгляду відповідного рішення військовою частиною НОМЕР_1 , посилання представником Позивача на документи, які не були долучені Позивачем до рапорту, як підтвердження протиправності, на його думку, дій військової частини НОМЕР_1 є безпідставними. З огляду на це, дані докази: копії висновку №94 від 25.12.2024 за формою 080-4/о та довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-І №294484 від 16.02.2007 при оцінці шановним Судом правомірності розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 та прийнятого за результатами розгляду рішення, врахуванню не підлягають.

Згідно з пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 03.12.2009 №1317 (чинне на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Поряд з цим, у довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16.02.2007 потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі ОСОБА_2 не вказано. Представником Позивача до адміністративного позову долучено висновок від 25.12.2024 №94 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі форми №080-4/о, виданий КНП БМР Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги. Висновок відповідає формі та має реквізити, визначені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407. Однак, відповідно до запису в наведеному висновку, останній надається для одержання компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Вказана мета формування висновку форми № 080-4/о, а саме для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі висновку також визначена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407. Отже, з огляду на мету видачі наведеного висновку, останній має конкретне цільове спрямування: для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Між тим, посилань на отримання особою, що буде здійснювати догляд, інших повноважень, вказаний висновок не містить. Також, відповідач зазначає, що висновок від 25.12.2024 №94 не визначає потребу батька ОСОБА_1 у постійному догляді, а вказує на необхідність одержання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Оцінивши вказаний висновок ЛКК від 25.12.2024 №94, слід зазначити, що висновку про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у ньому немає. Поняття догляду на непрофесійній основі від фізичної особи не є тотожним поняттю постійний догляд, позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. З огляду на відсутність у висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, складеному КНП БМР Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги, інформації про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, з огляду на вказані правові приписи та встановлені обставини вбачається, що вищенаведений висновок ЛКК від 25.12.2024 №94, в розумінні приписів ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ не є висновком в цілях надання військовослужбовцю права на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану. Враховуючи у сукупності вищенаведені докази, долучені Позивачем, які на його думку підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 вбачається, що ні довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16.02.2007 серії КИО-І №294484, ні висновок від 25.12.2024 №94 не є документами, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за батьком Позивача та наявність підстав передбачених частиною 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ. Водночас довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16.02.2007 серії КИО-І №294484 навпаки, вказує на те, що ОСОБА_2 відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Мінстрів України від 03.12.2009 №1317 постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги не потребує.

Положеннями підпункту 26 пункту 5 додатку 19 до Наказу №170 передбачено документ, який належним чином підтверджує наявність такого факту як відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка потребує постійного догляду - акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Однак, як серед документів, що надавалися ОСОБА_1 із рапортом, так і серед документів долучених останнім до адміністративного позову вищенаведений акт обстеження, який зазначає про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд відсутній.

Представником Позивача до позовної заяви долучено медичний висновок ЛКК №526 від 21.08.2024, виданий Комунальним некомерційним підприємством Богуславської міської ради Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги на підтвердження необхідності постійного догляду за батьком Позивача, ОСОБА_2 . Однак, в результаті ознайомлення із наданим представником Позивача висновком ЛКК №526, військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що останній: винесений за відсутності повноважень ЛКК на його видання та не відповідає встановленим формам первинної облікової медичної документації, яка використовується в закладах охорони здоров`я.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія взводу охорони роти охорони, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 . (а.с. 19-23)

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі абзацу 1» пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на день подання) а саме: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

До рапорту позивачем були додані такі документи: Копія паспорту громадянина ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ; Копія картки платника податків ОСОБА_1 ; Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 ; Копія паспорту батька, ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 ; Копія картки платника податків батька, ОСОБА_2 ; Копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_7 ; Копія посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_8 ; Копія висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №526; Акт обстеження житлово-побутових умов та сімейного стану гр. ОСОБА_1 від 06.11.2024 року; Витяг з рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради " Про надання дозволу на реєстрацію помічника дієздатної особи" (стаття 78 ЦК України) №293/12 від 20.11.2024 ;. Копія посвідчення помічника дієздатної фізичної особи №348 від 20.11.2024 ; Копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 .

20.12.2024 року військова частина НОМЕР_1 , командир якої повноважний на прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, направила позивачу відповідь №174/174/27/2451пс, вказавши що медичний висновок від 21.08.2024 №526 лікарсько-консультативної комісії КНП БМР Богуславського центру первинної медико-санітарної допомоги, наданий на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за громадянином ОСОБА_2 (батьком позивача), не відповідає формі 080-4/о. Враховуючи вищезазначене, позитивного рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 командуванням військової частини НОМЕР_1 не прийнято у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують наявність підстави для звільнення.(а.с. 32)

03.01.2025 року представник Позивача, надіслав до Відповідача звернення із проханням долучити до особової справи Позивача висновок №94 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою 080-4/о (додаток 15), а також з проханням переглянути рішення про незвільнення ОСОБА_1

15.01.2025 року Повітряне командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міністерства оборони України листом №174/174/27/84/пс, у відповідь на звернення повідомило, що відповідно до роз`яснень МОЗ України від 20.11.2023 №220/17/3 потребу у постійному сторонньому догляді за особами з інвалідністю ( окрім груп І А, Б) визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії, що підтверджують відповідними висновками встановленої форми. До таких висновків, зокрема, відносяться: Висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о) (а.с. 35).

Представником позивача, було подано скаргу в інтересах ОСОБА_1

01.02.2025 року військова частина НОМЕР_1 листом №174/174/27/27/194/пс зазначає, що з огляду на мету видачі висновку №94 за формою 080-4/о, він має конкретне цільове спрямування: для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Відповідач стверджує, що висновку про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у ньому немає. Поняття догляду на непрофесійній основі від фізичної особи не є тотожним поняттю постійний догляд, позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. (а.с. 36)

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин в редакції, чинній на момент звернення позивача з рапортом про звільнення.

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Так, згідно з абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану , при необхідністі здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Саме на вказану підставу для звільнення позивач послався у своєму рапорті.

Частиною сьомою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення №1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.241 Положення №1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами п.242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Позиція позивача у цій справі полягає у тому, що у нього наявне право на звільнення з військової служби на підставі абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, ОСОБА_2 , який є особою з ІІ групою інвалідності.

Водночас, доводи представника відповідача полягають у тому, що на підтвердження права на звільнення позивачем було надано копію медичного висновку ЛКК №526 від 21.08.2024 про встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності, у якій не визначено потребу у постійному сторонньому догляді для особи з інвалідністю. Дане заключення не є належним документом, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду, не є висновком, не відповідає жодній із форм для висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України, не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено його форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів його видано.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд звертає увагу на безпосередньому формулюванні абзацу 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме на тому, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

У даному випадку, звільнення з військової служби під час воєнного стану можливе за умови необхідності здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.

Так, згідно зі ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Відповідно до п. 27 Положення №1317 підставами для встановлення груп інвалідності є, зокрема:

для I групи - стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

для II групи - стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі;

для III групи інвалідності - стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

З наведеної норми слідує, що лише для осіб з інвалідністю І групи властиво, що така особа потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги. Тоді як, для осіб з II групою інвалідності властиві функціональні порушення зі збереженням здатності до самообслуговування, які не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі; для осіб з III групою інвалідності властиві функціональні порушення, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Як вказано вище, Закон №2122-IX ухвалений з метою врегулювання спрощеного варіанту звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за такими особами і хворими дітьми.

Поряд з цим, суд зазначає, що пунктом 12.11 розділу XII Інструкції №170 передбачено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Пунктом 23 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби визначено, що при поданні до звільнення з військової служби за підставами: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи подаються:

копія свідоцтва про шлюб;

один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи).

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження правових підстав на звільнення з військової служби до рапорту про звільнення додано наступні документи: копія паспорту громадянина ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ; копія картки платника податків ОСОБА_1 .. 3. Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 ; копія паспорту батька, ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 ; копія картки платника податків батька, ОСОБА_2 ; копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_7 ; копія посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_8 ;копія висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №526 ; акт обстеження житлово-побутових умов та сімейного стану ОСОБА_1 від 06.11.2024 року; Витяг з рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради " Про надання дозволу на реєстрацію помічника дієздатної особи" (стаття 78 ЦК України) №293/12 від 20.11.2024; копія посвідчення помічника дієздатної фізичної особи №348 від 20.11.2024 Копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 .

Разом з тим, висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №526 із зазначенням потреби у постійному сторонньому догляді відповідачем не взято до уваги, з тих підстав, що воно не є належним документом, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду, не є висновком, не відповідає жодній із форм для висновків, затверджених Міністерством охорони здоров`я України, не містить посилання на підзаконний нормативно-правовий акт, яким затверджено його форму, не містить вказівки з урахуванням яких законодавчих приписів його видано.

Згідно із висновком ЛКК КНП БМР «Богуславський Центр первинної медико - санітарної допомоги» №526 від 21.08.2024 року ОСОБА_2 , встановлено діагноз: ЦВХ: Церебросклероз. Гіпертонічна хвороба III ст., ступінь 3, ризик 4 Дисциркуляторна енцефалопатія III ст. (ТПА-2023), ГЙМК (14.08.24) в правій гемісфері на фоні ХПМК, переважно у ВББ, з лівобічним геміпарезом, правобічною пірамідною недостатністю, з вираженими вести було-атактичними розладами, вираженою вегетативною дисфункцією з частими судинними пароксизмами, вираженими лікворо-динамічними порушеннями з лікворною гіпертензією, стійкими частими цефалгіями, вираженими когнітивними розладами, вираженим церебрастенічним синдромом, іксомнією, значною втратою функцій самообслуговування. Хр. вертеброгенна рецидивуюча попереково крижова радикулопатія ліво- руч зі стійким больовим с-м, м`язево-тонічним та нейроваскулярним синдромами, статико динамічними розладами, змішаного генезу. IXC: стенокардія напруги 11 ФК, атеросклеротичний кардіосклероз. СН II А ст. Хронічний гастродуоденіт, часто рецидивуючий перебіг. Хронічний гепатит з ПКН ІІ ст... Хр. холецистит, рецидивуючий перебіг. Хронічний панкреатит з ферментопатією.

Внаслідок чого, комісією встановлено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього нагляду.

Отже, судом встановлено, що у даній справі дослідженню підлягає питання, чи підтверджують додані позивачем документи необхідність здійснення постійного догляду за батьком позивача, яка є особою з інвалідністю II групи.

Правовий висновок щодо питання, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду, висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23.

Серед іншого Верховний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на наступне.

Так, визначення терміну "медичний висновок" наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я" від 18.09.2020 №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін "медичний висновок" вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, термін "медичний висновок" визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Із наведеного слідує, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зважає на таке.

Так, Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п.3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами п.п.1 п.11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк під поняттям "сторонній догляд" розуміється те, ким надається догляд, а "постійний догляд" - коли надається такий догляд. У свою чергу, поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку №189 до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку №189 передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджена Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі".

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції, висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання", в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Повертаючись до підстав для звільнення позивача з військової служби, суд наголошує на неузгодженості термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням №1317, Верховний Суд дійшов висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то, на переконання суду, такі повноваження належать лікарсько-консультативним комісіям закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Також у вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що абзац 4 підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Разом з тим, у постанові від 11 квітня 2024 року у справі №420/16689/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що Закон №2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів і перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи Постанови №413 розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Також, у зазначеній постанові Верховний Суд взяв до уваги те, що порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", а форми первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" (далі - висновок) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за №510/36132.

Судом встановлено, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби додав висновок ЛКК КНП БМР «Богуславський Центр первинної медико - санітарної допомоги» №526 від 21.08.2024 про те, що його батько ОСОБА_2 , інвалід II групи , потребує постійного стороннього догляду.

Водночас, подане позивачем до рапорту заключення ЛКК не відповідає встановленій формі №080-2/о та №080-4/о, отже не є належним доказом наявності правових підстав для звільнення з військової служби за абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»№2232-XII.

Зважаючи на це, відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»№2232 згідно з поданим ним рапортом та доданими до нього документами є правомірною.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби відповідно до абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-ХІІ, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком з числа осіб з інвалідністю II групи.

Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача про те, що позивачем висновок №94 від 25.12.2024 за формою 080-4/о та довідка до акту огляду МСЕК серії КИО-І №294484 від 16.02.2007, у порядку визначеному Інструкцією №170 та Положенням №1153/2008, до рапорту на звільнення з військової служби не долучався.

Таким чином, перелік документів, наданий разом з рапортом, та перелік документів, що наданий до суду є відмінними, а тому вказані документи, що не надавалися відповідачу разом з рапортом, не можуть братися до уваги під час вирішення питання щодо протиправності відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 відповідно за абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за поданим позивачем рапортом.

Таким чином, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі абзацом 13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232- XII, як військовослужбовцю, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за батьком позивача ОСОБА_2 , відповідач діяв правомірно.

У разі отримання позивачем додаткових документів на підтвердження підстав звільнення, такі документи разом з іншими, передбаченими чинним законодавством, мали бути подані позивачем з новим рапортом по команді.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 77, 90, 139, 242-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_10 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.07.2025 року.

Суддя В.В. Андрухів

.