Справа № 420/6841/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6841/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалами суду від 11.03.2025 та 15.04.2025 року позов залишено без руху, надано та продовжено строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення та інших виплат, які обраховуються виходячи з величини грошового забезпечення, за період з 25.02.2022 по 18.07.2022 з врахуванням вимог п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції, що була чинною до 24.02.2018 року; - зобов`язання в/ч НОМЕР_1 провести за період з 25.02.2022 по 18.07.2022 перерахунок і виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, допомоги на оздоровлення, за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 17.09.2014 №460 у разі звільнення з військової служби з урахуванням проведених виплат у відповідності до вимог п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції, що була чинною до 24.02.2018, а саме: визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14.

Повернуто позовну заяву позивачці в частині позовних вимог про визнання протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення та інших виплат, які обраховуються виходячи з величини грошового забезпечення, за період з 19.07.2022 по 26.09.2023 року з врахуванням вимог п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції, що була чинною до 24.02.2018 року; - зобов`язання в/ч НОМЕР_1 провести за період з 19.07.2022 по 26.09.2023 року перерахунок і виплату недоплаченої частини грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, допомоги на оздоровлення, за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 17.09.2014 №460 у разі звільнення з військової служби з урахуванням проведених виплат у відповідності до вимог п.4 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у редакції, що була чинною до 24.02.2018, а саме: визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача військову частину НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ), розпочато розгляд адміністративної справи спочатку. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 25.02.2022 по 26.09.2023 року, та їй стало відомо, що під час проходження служби відповідач здійснював помилковий розрахунок його грошового забезпечення. Розрахунок та виплата розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових видів грошового забезпечення здійснювалась, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2018 році Законом №2246-VII станом на 01.01.2018 в розмірі 1762 грн, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, що призвело в цілому до помилкового розрахунку та виплати грошового забезпечення - щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Однак пункт 6 Постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивач вважає, що має право на перерахунок його грошового забезпечення.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, позивачка зазначає, що наявні підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, яке набрало законної сили 15.04.2025, визнано дії КМУ при прийнятті постанови КМУ від 12.05.2023 №481 неправомірними.

Крім цього позивачка вважає, що має право на перерахунок допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Позивачка просить задовольнити позовні вимоги.

Представник в/ч НОМЕР_1 подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що в/ч НОМЕР_1 у спірний період перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_2 , тому саме остання є розпорядником бюджетних коштів та наділена повноваженнями здійснювати виплату грошового забезпечення. Отже в/ч НОМЕР_1 не вчинено жодних протиправних дій щодо виплати позивачці грошового забезпечення.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_2 подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що відповідно до наказу командира в/ НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 №349 в/ч НОМЕР_1 разом із в/ч НОМЕР_2 та деякими іншими частинами утворила спільне фінансове господарство, та була зарахована на фінансове забезпечення в/ч НОМЕР_2 .

Проте, відповідно до п.2 Положення про спільне фінансове господарство, затвердженого наказом командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 №349, нарахування грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат особовому складу військових частин (установ), зарахованих на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_2 здійснюється особовим складом фінансово-економічних служб відповідних військових частин (відповідно до розподілу функціональних обов`язків).

Тобто в/ч НОМЕР_2 є органом фінансового забезпечення для в/ч НОМЕР_4 , а не для позивачки, і функціонально лише здійснювала фактичний перерахунок грошових коштів на його рахунок, а підставою для цих виплат були документи, надіслані в/ч НОМЕР_4 .

Крім цього, грошове забезпечення виплачувалося в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Позивачка зарахована до списків особового складу, призначена на посаду та зарахована на всі види забезпечення (в т.ч. грошове) саме до в/ч НОМЕР_1 .

Представник в/ч НОМЕР_2 наголошує на тому, що в/ч НОМЕР_2 не є належним відповідачем у цій справі, оскільки між позивачкою та в/ч НОМЕР_2 відсутній спір. Позивачка не зверталася до в/ч НОМЕР_2 з клопотанням/вимогою здійснити певні дії та не отримувала відмову у здійсненні таких дій. Оскільки такі дії здійснюються в силу діючих нормативних приписів, відповідна вимога (опосередковане презюмування відмови у їхньому здійсненні) є передчасною.

Крім того, на даний час в/ч НОМЕР_1 не є підпорядкованою в/ч НОМЕР_2 , не входить до її складу, і взагалі виключена зі складу Сил територіальної оборони України Збройних Сил України (до яких належить в/ч НОМЕР_2 ) та передана до складу Сухопутних військ Збройних Сил України, котрі є іншим видом військ Збройних Сил України.

Щодо суті спірних правовідносин представник відповідача зазначив, що наразі, всім військовослужбовцям Збройних Сил України встановлені розміри посадових окладів у відповідності до пункту 4 Постанови № 704 в редакції Постанови КМУ № 481, що діє з 20.05.2023. А отже, в діях в/ч НОМЕР_1 немає протиправності, вони відповідали вимогам чинної редакції Постанови №704. Усім військовослужбовцям ЗСУ продовжують нараховувати та виплачувати грошове забезпечення у відповідності до вимог Постанови № 704 у чинній редакції.

Також зазначає, що неприведення Кабінетом Міністрів України приміток до Додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704 у відповідність до змін, що були внесені в п. 4 цієї ж Постанови, не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року».

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_5 ) в період з 25.02.2022 по 26.09.2023 проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 , яка перебувала в цей період на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 року №24 позивачку зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 25.02.2022 року.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.09.2023 року №204-РС позивачку звільнено у відставку за п.«г» (за сімейними обставинами) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.09.2023 №275 вважаюсь такою, що з 26 вересня 2023 року справи і посаду здала, виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлена для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати їй з 25.02.2022 по 26.09.2023 грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, допомоги на оздоровлення, за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, звернулася до суду з цим позовом.

З урахуванням повернення ухвалою суду від 20.05.2025 року частини позовних вимог за період з 19.07.2022 по 26.09.2023 року, суд по цій справі досліджує правомірність обчислення відповідачем розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача за іншу частину періоду з 25.02.2022 по 18.07.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.

У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №10-82-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону и №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

В подальшому вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. Отже, практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною та послідовною.

Також Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 зазначив, що позивач по даній справі оскаржує врахований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів у контексті наведеного дійшла висновку, що для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України судом враховуються правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведених у рішенні висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивачки такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, в період з 25.02.2022 по 18.07.2022 року відповідачі діяли протиправно.

Між тим позовні вимоги в частині перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки така допомога виплачена при звільненні 26.09.2023 року, а отже, не стосується періоду, правомірність якого є предметом судового розгляду.

Суд вважає необґрунтованими доводи в/ч НОМЕР_2 про те, що належним відповідачем має бути в/ч НОМЕР_4 , в якій позивачка проходила військову службу, оскільки в/ч НОМЕР_4 перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_2 і саме в/ч НОМЕР_2 здійснювала виплату позивачці грошового забезпечення, що не заперечується сторонами.

В той же час суд вважає обґрунтованими доводи в/ч НОМЕР_2 , що протиправні дії в частині обчислення грошового забезпечення за спірний період допущено саме в/ч НОМЕР_4 , враховуючи наступне.

На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 №349 в/ч НОМЕР_1 разом із в/ч НОМЕР_2 та деякими іншими частинами утворила спільне фінансове господарство, та зарахована на фінансове забезпечення в/ч НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2 Положення про спільне фінансове господарство, затвердженого наказом командира в/ч НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 №349, нарахування грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат особовому складу військових частин (установ), зарахованих на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_2 здійснюється особовим складом фінансово-економічних служб відповідних військових частин (відповідно до розподілу функціональних обов`язків).

Згідно з пунктом 21 Положення, начальники штабів військових частин (установ), які перебувають на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 чи інші посадові особи, які очолюють підрозділи з обліку особового складу забезпечують підготовку проектів наказів командира (начальника) військової частини (установи) щодо встановлення посадових окладів військовослужбовцям, тарифних ставок (розрядів) працівникам ЗС України, оголошення вислуги років особовому складу, встановлення та виплати доплат, надбавок, винагород, одноразових видів грошового забезпечення та заробітної плати, преміювання військовослужбовців, працівників ЗСУ.

Отже саме в/ч НОМЕР_4 здійснювала підготовку наказів командира військової частини щодо встановлення військовослужбовцям розміру посадових окладів, які виплачувались в/ч НОМЕР_2 .

Відповідно до доручення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 12.04.2025 №220/10/1344 в/ч НОМЕР_1 з 01.05.2025 року знімається з фінансового забезпечення в/ч НОМЕР_2 Сил територіальної оборони України та зараховується на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, в/ч НОМЕР_1 знято з фінансового забезпечення в/ч НОМЕР_2 лише з 01.05.2025 року.

Враховуючи те, що у спірний період з 25.02.2022 по 18.07.2022 в/ч НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_2 , суд дійшов висновку про протиправність дій в/ч НОМЕР_4 щодо обчислення та в/ч НОМЕР_2 щодо виплати позивачці у заниженому розмірі в період з 25.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання в/ч НОМЕР_4 здійснити перерахунок та в/ч НОМЕР_2 здійснити виплату позивачці за період з 25.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачка за подання цього позову сплатила 1211,20 грн.

Однак згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Верховний Суд у постановах від 10.02.2022 у справі №420/13606/21 та від 27.03.2024 у справі №560/11102/23 дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, та охоплюється застосованим у ч.2 ст.233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Також Верховний Суд у постанові від 06.03.2025 у справі № 620/7893/2427 зазначив, що виходячи із наведеного, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг у справах про зобов`язання вчинити певні дії щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), оскільки така пільга щодо сплати судового збору прямо передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання цього позову до суду, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн він підлягає поверненню позивачці у порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ), задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 щодо обчислення та Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 у заниженому розмірі з 25.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за цей період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 здійснити перерахунок та Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 за період з 25.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт, з врахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва