Справа № 640/11023/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року м. ПолтаваСправа № 640/11023/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вечір Телеком" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вечір Телеком" (надалі також - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі також - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.02.2020 №, № та від 24.04.2020 №.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив про безпідставність висновків документальної перевірки щодо порушення ТОВ "Компанія Хатанет" вимог податкового законодавства, на підставі яких сформовані спірні податкові повідомлення-рішення. Позивачем податковий кредит по податковим накладним за вересень 2019 року був включений до податкового кредиту за жовтень 2019 року і був сплачений у жовтні 2019 року. Саме тому позивачем був поданий в Додаток 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ)» до податкової декларації з податку на додану вартість за податковий кредит за жовтень 2019 року, а в Додатку 3 зазначена дата виникнення від`ємного значення - жовтень 2019 року, а податковий кредит, що виник по отриманим товарам у жовтні 2019 року, сплачений в листопаді 2019 року, не поданий на відшкодування, а врахований в Додатку 5 до декларації з ПДВ. Крім того, зазначено, що ПАТ «АК САТЕР» протягом січня - травня 2019 р., липня - серпня 2019 р. надано позивачу, а позивачем сплачено послуги на загальну суму 1 147 996,02 грн., сума ПДВ становить 191332,67 грн. ПАТ «АК САТЕР» встановленого ПК України обов`язку щодо реєстрації податкових накладних не виконав. Отже такі порушення ПАТ «АК САТЕР» позбавили позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 191332,67 грн, тобто позивач поніс збитки. Після отримання вищезазначеної претензії, у вересні та жовтні 2019 року позивачем та ПАТ «АК САТЕР» оформлені акти наданих послуг та останнім складені та зареєстровані податкові накладні, податковий кредит за якими позивач й включив до податкової декларації з податку на додану вартість за 10.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно та у межах наданих останньому повноважень, з огляду на те, що на порушення п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Кодексу ТОВ «Компанія Хатанет» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за жовтень 2019 на 290507 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2019 на 63809 грн. Причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту є придбання робіт, послуг, обладнання, матеріалів, запасних і для будівництва оптичної мережі та обслуговування ділянок у Вінницькій та Чернівецькій областях. /а.с.164- 169 том.1/.

Статтями 1-2 Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон №2825-ІХ) постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва та утворити Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

За наслідками автоматизованого розподілу судових справ між судами визначено суд для розгляду справи №640/11023/20 Полтавський окружний адміністративний суд.

Матеріали справи №640/11023/20 було направлено до Полтавського окружного адміністративного суду та зареєстровано судом 04.03.2025.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.03.2025 визначено суддю для розгляду справи Ясиновського І.Г.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Замінено відповідача Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267) на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ ДПС України, ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: вул. Шолуденка 33/19, м. Київ, 04655).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності невирішених клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ТОВ "Компанія Хатанет" (ідентифікаційний код 38062105) зареєстроване як юридична особа та зареєстровані види його економічної діяльності є: 43.21 Електромонтажні роботи, 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням, 80.20 Обслуговування систем безпеки, 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку, 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем. Перейменовано у ТОВ «Вечір Телеком», що підтверджується протоколом загальних зборів № 25/05 від 25.05.2020 /а.с. 158 зворот, том 1, а.с. 4-5 том 2/.

ГУ ДПС у м. Києві на підставі пп. 78.1.8, п. 78.1, ст. 78, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями, далі ПК України), на підставі наказу ГУ Д11019/24ПС у м. Києві від 11.12.2019 № 4566 та направлень від 16.12.2019 № 664/26-15-14-04-01, № 665/26-15-14-04-01 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ Компанія Хатанет з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за жовтень 2019 року.

Результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Компанія Хатанет оформлено актом від 27.12.2019 № 468/26-15-05-04-01/380621105, згідно висновку якого встановлено порушення п. 198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Кодексу, ТОВ "Компанія Хатанет" завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника за жовтень 2019 на 290507 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за жовтень 2019 на 63809 гривень.

17.01.2020 позивачем подано заперечення та додаткові документи до акту від 27.12.2019 № 468/26-15-05-04-01/380621105.

29.01.2020 ГУ ДПС у м. Києві за результатами розгляду заперечень, висновки викладені в акті перевірки ТОВ «Компанія Хатанет» від 27.12.2019 № 468/26-15-05-04-01/380621105 залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акту перевірки від 27.12.2019 № 468/26-15-05-04-01/380621105, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.02.2020 № , яким застосовано штрафні (фінансові санкції) в розмірі 29533,00 грн та зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 118132 грн., від 03.02.2020 № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2019 року у розмірі 63809,00 грн, /а.с. 27-28/.

Державною податковою службою України від 17.04.2020 прийнято рішення про результати розгляду скарги відповідно до якого, скасовано ППР ГУ ДПС у м. Києві, від 03.02.2020 № в частині непідтвердження включення ТОВ «Компанія Хатанет» до розрахунку суми бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року сум ПДВ по здійснених попередніх оплатах за товари/послуги, отримані від АТ «ВІННИЦЯОБЛЕНЕРГО» AT «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО», ТОВ «КОМПЛЕКСНІ РІШЕННЯ МЕРЕЖ», а в іншій частині зазначене ППР та ППР від 03,02.2020 №, № залишено без змін, а скаргу ТОВ «КОМПАНІЯ ХАТАНЕТ» - задоволено частково.

На підставі акту перевірки від 27.12.2019 № 468/26-15-05-04-01/380621105 та рішення про результати розгляду скарги від 17.04.2020 № 13776/6/99-00-08-05-02-06, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.02.2020 № відповідно до якого виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за жовтень 2019 та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 98537,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними такими податковими повідомленнями-рішеннями від 03.02.2020 № , від 03.02.2020 № , від 24.04.2020 № , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

За положеннями пункту 200.2 статті 200 ПК України для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

У пункті 102.5 статті 102 ПК України визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що сума від`ємного значення визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду і враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу платник ПДВ має право обирати: декларувати йому суму бюджетного відшкодування чи зараховувати цю суму до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. При цьому податковий кредит, який бере участь у розрахунку суми бюджетного відшкодування, формується за рахунок сум від`ємного значення з ПДВ, які фактично сплачені отримувачем товарів/послуг його постачальнику (постачальникам) у попередніх (попередньому) та звітному податкових періодах або до Державного бюджету України.

Отже право на бюджетне відшкодування податкове законодавство, яке було чинне на момент виникнення спірних відносин, обмежувало виключно фактом сплати отримувачем товарів/послуг суми ПДВ у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а також строком давності у 1095 днів. При цьому норми ПК України не пов`язували таке право із датою отримання платником податку товарів/послуг, які фактично були оплачені покупцем.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 808/3301/17.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту, як одного з показників, за рахунок якого формується від`ємне значення суми податку на додану вартість, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає й вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

З приводу включення до розрахунку суми бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року суми ПДВ за отримані товари від ТОВ «ДЕПС ТЕЛЕКОМ» у розмірі 34727,56 грн, суд зазначає наступне.

ТОВ "Компанія Хатанет" уклало з ТОВ "ДЕПС ТЕЛЕКОМ" договір поставки №А152 від 08.12.2017, відповідно до змісту якого, постачальник (ТОВ "ДЕПС ТЕЛЕКОМ") взяло на себе зобов`язання здійснити поставку товару, а позивач в свою чергу повинен був його прийняти та оплатити (а.с.50-51 том 1).

Відповідно до пункту 3.1. вказаного Договору покупець (позивач) зобов`язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів після отримання товару.

Судом встановлено, що ТОВ "ДЕПС ТЕЛЕКОМ" передало позивачеві у вересні 2019 року товар на загальну суму 280365,36 в тому числі ПДВ у сумі 34727,56 грн., що підтверджується податковими накладними та видатковими накладними /а.с.59-67 том 1/.

Також, позивач перерахував ТОВ "ДЕПС ТЕЛЕКОМ" у жовтня 2019 року кошти на загальну суму 280365,36 в тому числі ПДВ у сумі 34727,56 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4096 від 16.10.2019, № 4097 від 16.10.2019, № 4094 від 16.10.2019, № 4092 від 16.10.2019, № 4093 від 16.10.2019, № 4095 від 16.10.2019 /а.с.53-58 том1/.

Слід зазначити, що жодних дефектів у правовому статусі позивача або його контрагентів, які виписали податкові накладні, на підставі яких Товариством сформовано спірну суму податкового кредиту, або ж недоліків у оформленні первинних документів, складених за результатами господарських операцій, судом не встановлено.

Таким чином, встановлені у цій справі та у акті перевірки обставини свідчать, що позивачем у декларації з ПДВ за жовтень 2019 року заявлено до бюджетного відшкодування суму податку у розмірі 34727,56 грн., яка фактично була сплачена постачальнику товарів, які були отримані у попередньому податковому періоді й не перевищувала суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а відтак з огляду на наведене вище правове регулювання порядку визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), суд не вбачає порушень позивачем вимог пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України при формуванні показників податкової звітності щодо вказаної суми ПДВ і доводи відповідача наведеного не спростовують.

Отже, суд дійшов висновку щодо окресленого епізоду про протиправність зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 34727,56 грн.

З приводу заниження суми податкового зобов`язання з ПДВ за жовтень 2019 року, що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (періоду) на 181941,00 грн., суд зазначає таке.

Судом встановлено, що між ТОВ «КОМПАНІЯ ХАТАНЕТ» та ПАТ «Акціонерна компанія «САТЕР» було укладено договір про надання послуг доступу до мережі Інтернет через канал безпосереднього зв`язку від 03.01.2017 №8-01/171.

Обґрунтовуючи реальність господарських операцій у вересні 2019 та жовтні 2019 року з ПАТ «Акціонерна компанія «САТЕР», позивач надав акти здачі приймання робіт (надання послуг) № ОУ-00065542 від 20.09.2019, № ОУ-0006543 від 20.09.2019, № ОУ-0006541 від 20.09.2019, № ОУ-0006476, від - № ОУ-0006847 від 16.10.2019, № ОУ-0006888 від 18.10.2019, № ОУ-0006884 від 18.10.2019, № ОУ-0006886 від 18.10.2019, № ОУ-0006889 від 18.10.2019, № ОУ-0006887 від 18.10.2019, № ОУ-0006885 від 18.10.2019, № ОУ-0006848 від 16.10.2019/а.с.97-102, том 1/.

Факт оплати підтверджується платіжними дорученнями ТОВ "КОМПАНІЯ ХАТАНЕТ" від 16.10.2019 № 4107, від 18.10.2019 № 4117, від 16.09.2019 № 3946, від 18.10.2019 № 4118, від 18.10.2019 № 4130, від 18.10.2019 № 4131, від 18.10.2019 № 4132, від 18.10.2019 № 4133, від 16.10.2019 № 4106, від 16.09.2019 № 3945, від 20.09.2019 № 3980, від 20.09.2019 № 3981, від 20.09.2019 № 3983 /а.с.84-96, том 1/.

На підтвердження правомірності обставин формування податкового кредиту позивач надав суду копії податкових накладних від 16.09.2019 № 2805, від 16.09.2019 № 2806, від 20.09.2019 № 2886, від 20.09.2019 № 2887, від 20.09.2019 № 2888, від 16.10.2019 № 3187, від 16.10.2019 № 3188, від 18.10.2019 № 3241, від 18.10.2019 № 3242, від 18.10.2019 № 3243, від 18.10.2019 № 3244, від 18.10.2019 № 3245, від 18.10.2019 № 3246, на підставі яких ТОВ "КОМПАНІЯ ХАТАНЕТ" включило до складу податкового кредиту суми ПДВ у ціні придбаних у ПАТ «Акціонерна компанія «САТЕР» послуг на загальну суму 1147996,02 грн у тому числі ПДВ на суму 191332,67 грн, /а.с. 103-115 том 1/.

Посилання контролюючого органу про те, що в жовтні 2019 року ПАТ «Акціонерна компанія «САТЕР» фактично надало позивачу послуги доступу до мережі Інтернет на суму 1332269,02 грн, а не на 1147996,02 грн у зв`язку з чим занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за жовтень на суму 181941 грн, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за жовтень 2019 року на 181941 гривню не підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Як наведено у постанові Верховного Суду від 19.10.2023 у справі №160/5256/19: визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання в його межах від посадової особи відомостей щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише відсутність у контрагентів платника податків матеріальних і трудових ресурсів; лише недоліки в оформленні первинних документів або відсутність окремих документів тощо не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Суд також враховує, що жодних дефектів у правовому статусі позивача або його контрагентів, які виписали податкові накладні, на підставі яких Товариством сформовано спірну суму податкового кредиту, або ж недоліків у оформленні первинних документів, складених за результатами господарських операцій, контролюючий орган на такі обставини не посилалось ні у акті перевірки, ні під час розгляду справи.

Отже, суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем в акті перевірки порушення позивачем п. 198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 03.02.2020 №, № та від 24.04.2020 № не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без врахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 6418,97 грн /а.с.150 том 1/.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зауважує, що податкове повідомлення-рішення змінює майновий стан платника податку. Оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного такій особі майна, тому позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим. (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №808/8044/15).

Відповідно ж до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2027 гривень.

Таким чином, враховуючи, що загальна сума оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, що у сукупності утворює ціну позову, складає 310011,00 грн за подання цього позову позивач мав б сплатити судовий збір у розмірі 4650,17 грн, натомість сплачено 6418,97 грн.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Одночасно з цим, питання про повернення позивачу надміру сплаченого ним судового збору, суд може вирішити після надходження відповідної заяви про повернення надміру сплачених коштів.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що судовий збір належить стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС України у м. Києві у розмірі 4650,17 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

У цій справі представник позивача просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань ГУДПС в м. Києві витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат адвокатом Максименком Я.О. надані копії: договору про надання правничої допомоги, свідоцтва, додаткової угоди, акту прийому-передачі наданих послуг, рахунку вартості правової допомоги, ордеру, звіту по виконаних роботах, платіжне доручення /а.с. 118-127 том/.

Відповідач проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не заперечував у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує такі обставини.

Як слідує зі змісту залучених до матеріалів справи документів, адвокатом надані клієнту такі послуги: зустріч з клієнтом, консультація, правовий аналіз документів та опрацювання законодавчої бази, узгодження правової позиції; складення позовної заяви та сканування і формування копій документів, створення і подача через підсистему "Електронний суд" позовної заяви, складання та подача процесуальних документів в межах розгляду справи.

Оцінюючи надані представником позивача документи у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, суд враховує, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Навпаки, з питання розгляду подібних справ судами України напрацьовано сталу судову практику.

Написання позовної заяви, яка здебільшого містить цитовані норми законодавчих актів, не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребувало тривалого часу та надмірних зусиль адвоката.

Обсяг наданих разом з позовною заявою доказів є незначним та не свідчить про вжиття дій щодо їх збирання саме адвокатом.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, судові засідання не проводились. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи, не подавав клопотань та інших процесуальних документів.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини цієї справи суд акцентує увагу на тому, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Виходячи з вищеописаних обставин справи, зважаючи на те, що підготовлені адвокатом процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, суд, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи заперечення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у цій справі та ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 3000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вечір Телеком" (Квартал 19, будинок 41-А, місто Новодністровськ, Дністровський район, Чернівецька область, 60236, ідентифікаційний код 38062105) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка 33/19, м. Київ, 04655, ідентифікаційний код ВП:44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 03.02.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 03.02.2020 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24.04.2020 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка 33/19, м. Київ, 04655, ідентифікаційний код ВП:44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вечір Телеком" (Квартал 19, будинок 41-А, місто Новодністровськ, Дністровський район, Чернівецька область, 60236, ідентифікаційний код 38062105) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4650,17 грн (чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень сімнадцять копійок) та на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень) .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України.

Суддя І.Г. Ясиновський