Справа № 140/6537/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6537/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової допомоги відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату та зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову допомогу відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позов обґрунтований тим, що мати позивача позивач ОСОБА_2 з 26.08.1991 працювала медичною сестрою поліклініки центральної районної лікарні Ковельського МТМО. 01.04.2021 у ОСОБА_2 діагностовано коронавірусну інфекцію шляхом полімеразно-ланцюгової реакції. В зв`язку з цим, з 07.04.2021 по 17.04.2021 вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в Ковельській МТМО. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

За фактом смерті ОСОБА_2 . Ковельским МТМО було проведено розслідування гострого професійного захворювання зі смертельним наслідком, що сталося 02 квітня 2021 року з сестрою медичною поліклініки (лікарського кабінету) поліклініки центральної районної лікарні Ковельського МТМО, ОСОБА_2 , в Ковельському МТМО. Вказаний випадок первинно було визнано таким, що не пов`язаний із виробництвом, «оскільки відсутні обставини, за яких гостре респіраторне захворювання визнається пов`язаним з виробництвом», за результатами якого було складено акт розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 02 квітня 2021 року в КНП «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області» форми Н-1/НП від 08.11.2021 щодо смерті медичної сестри ОСОБА_2 . Однак, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.07.2023 у справі № 159/1464/22 було визнано незаконним і скасовано акт розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 02 квітня 2021 року в КНП «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області» форми Н-1/НП від 08.11.2021 щодо смерті медичної сестри ОСОБА_2

16.05.2025 позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ у Волинській області про виплату йому одноразової допомоги відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплат.

Постановою ГУ ПФУ у Волинській області від 01.11.2024 №3001-60161744/35042 позивачу відмовлено у призначенні страхової виплати, оскільки позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 не належить до сім`ї потерпілої, оскільки є повнолітнім.

Позивач не погоджується із такими діями відповідача щодо відмови у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з досягненням ним повноліття вважає, що йому протиправно відмовлено у призначенні відповідної виплати, з формальних підстав з порушенням норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та таким, що порушує його право на одноразову допомогу як члену родини загиблої особи на робочому місці, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 262 КАС України.

У відзиві на позовну заяву від 03.07.2025 №0300-0802-8/43334 ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги позивача заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що під час розгляду заяви позивача про призначення страхової виплати встановлено, що дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 та копією паспорта НОМЕР_2 , на день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 він досяг 33 річного віку, тобто є повнолітньою особою, а тому не належить до членів сім`ї померлої матері. Вважає, що пенсійним органом правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні страхової виплати одноразової допомоги його сім`ї у зв`язку з тим, що він не є членом сім`ї померлої матері ОСОБА_2 .

У відповіді на відзив від 21.07.2025 представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.02.1988 року є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.04.1988.

Мати позивача, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26.08.1991 працювала медичною сестрою поліклініки центральної районної лікарні Ковельського МТМО, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_3 .

01.04.2021 ОСОБА_2 було діагностовано коронавірусну інфекцію шляхом полімеразно-ланцюгової реакції, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 17.04.2021.

Вказаний факт підтверджується актом за формою Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 02.04.2021 в Ковельській МТМО. Відповідно до висновку комісії (розділ 7) даний нещасний випадок визнаний пов`язаним з виробництвом.

29.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення одноразової страхової виплати члену сім`ї померлої матері ОСОБА_2 .

Постановою ГУ ПФУ у Волинській області від 01.11.2024 відмовлено позивачу в призначенні страхової виплати одноразової допомоги його сім`ї у зв`язку з тим, що він не є членом сім`ї померлої матері ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд керується і виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1105-ХІV).

Частиною 1 статті 4 Закону №1105-XIV передбачено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Основними завданнями уповноваженого органу управління та його територіальних органів, зокрема, є здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону №1105-XIV).

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці» (частина 2 статті 30 Закону №1105-XIV).

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону №1105-XIV підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Пунктом 2 частини 7 статті 30 Закону №1105-XIV передбачено, що страхові виплати складаються з страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Згідно з частиною 1 статті 35 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону №1105-XIV непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (частина 3 статті 35 Закону №1105-XIV).

Частиною 5 статті 36 Закону №1105-XIV встановлено також, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

З викладеного висновується, що у разі смерті потерпілого законодавець встановив коло осіб, які мають право на щомісячні страхові виплати, та осіб, які мають право на отримання одноразових страхових виплат сім`ї, а саме: допомоги сім`ї потерпілого (виплачується сукупно на сім`ю потерпілого) та страхової виплати (виплачується особам, які мали право на одержання утримання від потерпілого, а також на дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління заяву (у паперовій або електронній формі) про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. Заява в електронній формі подається через Єдиний державний веб-портал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.

За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.

Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

Приписами частини 2 статті 37 Закону №1105-XIV визначено, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі поданої в електронній або паперовій формі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:

1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;

2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;

3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;

4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;

5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;

6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;

7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;

8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;

9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;

10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини статті 37 Закону №1105-XIV потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Пунктом 5.1 Порядку передбачено, зокрема, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Суд встановив, що відповідач відмовив у призначенні одноразової допомоги передбаченої пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України №1105 у сумі що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до частини 1 статті 6 Сімейного Кодексу України ОСОБА_1 втратив правовий статус дитини.

Так, факт родинних відносин позивача та ОСОБА_2 підтверджуєтьсявищевказаним свідоцтвом про народження.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При цьому суд зазначає, що Закон №1105-XIV не містить визначення сім`ї та її членів. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

За такого правового регулювання з урахуванням предмету спору, суд визнає, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом №1105-XIV.

Суд також встановлено, що позивач та його мати ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали за адресою; АДРЕСА_1 , а отже мали взаємні права та обов`язки, і позивач є членом сім`ї загиблого.

Суд зазначає, що за нормами Закону № 1105-ХІV чинними на момент виникнення права на відповідні виплати та на момент звернення до відповідача позивач мала всі підстави для їх нарахування та виплати. Формальна підстава пенсійного органу, зазначена у відмові є необґрунтованою та протиправною.

Також, пункт 5.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат передбачається, зокрема, у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку.

Відповідно до частини 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №5 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року в справі № 592/17552/18 (провадження № 61- 8512св20).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на одноразову виплату на сім`ю, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку зі смертю його матері внаслідок нещасного випадку на виробництві згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обстав

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

З огляду на викладене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №3001-60161744/35042 від 01.11.2024 про відмову у призначенні позивачу страхової виплати відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовну заяву подано до суду через «Електронний суд», суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 986,40 грн, що підтверджується квитанцією від 14.06.2025.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №3001-60161744/35042 від 01.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 986,40 грн (дев`ятсот вісімдесят шість гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський