Справа № 480/5884/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2025 року Справа № 480/5884/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5884/24 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:
- стягнути з громадянина ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в сумі 588 540 (п`ятсот вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок) гривень 67 копійок.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 №166 солдат ОСОБА_1 з 30 червня 2022 року був призначений на посаду водія 2 зенітного ракетного відділення 1 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 . З 07 липня 2022 року солдат ОСОБА_1 , водій 2 зенітного ракетного відділення 1 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2022 №172 вибув до району розташування 1 реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 з метою виконання бойових завдань.
19.07.2022 під час переміщення в район виконання бойових завдань ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ІVЕСО, військовий номер НОМЕР_2 , який належить військовій частині НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі за участі військовослужбовців зенітної ракетної батареї поблизу населеного пункту Миколаївка Миколаївської області. В результаті ДТП військовослужбовці, які перебували в салоні автомобіля, отримали тілесні ушкодження, зокрема військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (визнаний потерпілим), а автофургон легко броньований ІVЕСО 65Е19WМ 4x4, заводський номер шасі НОМЕР_3 , військовий номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП зазнав значних механічних пошкоджень.
Позивач зазначає, що згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження, а також факт відшкодування ним шкоди потерпілому, розцінюється як визнання ним вини у висунутому обвинуваченні.
Крім того, судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні цивільний позов в інтересах держави (в особі військової частини НОМЕР_1 ) з метою відшкодування завданої ОСОБА_1 державі шкоди прокурором не заявлявся.
Таким чином, позивач вважає, що солдат ОСОБА_1 , який по своїй необережності, не вибрав на проїзній частині дороги небезпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки на проїзній частині дороги, не впорався з керуванням, з`їхав у кювет та допустив перекидання транспортного засобу, тим сам пошкодив майно військової частини НОМЕР_1 , що заподіяло шкоду у великих розмірах.
Тобто, зазначені вище неправомірні дії Відповідача завдали майнової шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 в розмірі 588 540,67 грн.
Тобто, загальна сума витрат на відновлення пошкодженого військового майна становить 588 540,67 грн.
Також позивач зазначає, що на даний час ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги відділення зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї.
Ухвалою суду поновлено позивачу процесуальний строк звернення до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 480/5884/24, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що 06 липня 2022 року відповідно до наказу № 23 за ОСОБА_1 закріплена військова техніка IVECO НОМЕР_5 E19WM військовий номер НОМЕР_2 . Того ж дня, відповідно до наказу №172, ОСОБА_1 вибув з метою виконання бойових завдань в польових умовах.
Тобто в один день за відповідачем, який раніше ніколи не керував такими зразками військової техніки, не був навчений нею керувати, її закріпили і відправили для виконання бойового завдання.
За наслідками судового розгляду кримінальна справа закрита на підставі ст.46 КК України.
Представник відповідача зазначає, що згода обвинуваченого на закриття кримінальної справи за примиренням сторін не може розцінюватись як визнання ним вини. У рішенні суду про закриття справи за ст.46 КК України про це нічого не вказано.
До того ж військова частина від органу досудового розслідування отримала інформацію про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_1 за ч. І ст.412 КК України.
Представник відповідача також зазначає, що ремонт та технічне обслуговування військової техніки здійснюється підприємствами ДК «Укроборонпрому». Позивачем не долучено до позовної заяви будь-яких доказів про те, вони звертались до ДК «Укроборонпрому» і не змогли знайти підприємство, яке б могло відремонтувати цю військову техніку. Позивач звернувся до ТОВ «Стіл Ворк», основним видом діяльності якого є -25.99 Виробництво інших готових металевих виробів.
До позовної заяви позивачем додано копію надання висновку щодо ТОВ «Стіл Ворк» в якій зазначено, що це підприємство може ремонтувати військову техніку радянських зразків. Щодо здійснення ремонту військової техніки іноземного виробництва у висновку нічого не зазначено.
Представник відповідача також вважає, що викликає сумніви і сума матеріальної шкоди, в яку входить незрозумілі суми у понад триста тисяч гривень - виробнича собівартість, загально-виробничі витрати в сумі більше сто одна тисяча гривень, і ряд інших статей видатків, які не мають ніякого відношення до проведення відновлювального ремонту транспортного засобу.
Позивачем долучена копія акту №1 до договору №4 від 21.03.2023, в якому зазначений перелік послуг на суму 551615,51грн, з якого не зрозуміло, які послуги надані з відновлення техніки після ДТП, а які з технічного обслуговування. Також інформація в цьому акті №1 ніяким чином не корелюється з актом закупівлі запасних частин, відповідно до договору №16.
Крім того, представник відповідача звертає увагу, що вказаний транспортний засіб, переданий військовій частині відповідно до акту технічного стану військового майна від 24.06.2022 №1262. В цьому акті також зазначений стан кузова транспортного засобу, який має пошкодження лфп, дверей, замків, сидінь та іншого.
Висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 29.08.2022 №С19/115-22/5608ІТ містить інформацію щодо технічного стану ТЗ. Під час дослідження виявлено пошкодження ходової частини - зруйнований кронштейн стабілізатору лівого заднього колеса, інших несправностей не виявлено.
В зазначеному вище акті №1 щодо ходової частини в п.п.40,41 вказано про послуги з заміни кронштейнів задньої підвіски та заміни траверс задньої підвіски на суму майже 28 тисяч гривень, однак такі запасні частини, відповідно до акту купівлі - продажу не закуповувались.
Вказаний висновок судової експертизи також містить інформацію щодо стану інших частин та систем, про запуск двигуна і т.і. Однак, з невідомих причин, проведено ремонт двигуна на суму майже 40 тисяч гривень, і так по всім іншим позиціям наданих послуг.
Представник відповідача також зазначає, що відповідач на момент ДТП виконував бойовий наказ, супроводжував у складі військової колони РСЗВ, тобто діяв на виконання наказу та в умовах виправданого службового ризику. Ці обставини підтверджуються як відповідними копіями наказів, так і поясненнями військовослужбовців, які перебували в цьому військовому автомобілі.
Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану " від 15 березня 2022 року №2124-ІХ встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" шляхом закріплення поняття "бойового імунітету" за закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.
Представник позивача своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Ухвалою суду від 19.07.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи № 480/5884/24 у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 19 травня 2022 року № 142-РС ОСОБА_1 , солдат резерву військової частини НОМЕР_6 , був зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2022 № 127 солдат ОСОБА_1 з 24 травня 2022 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та призначений на посаду водія 2 зенітного ракетного відділення 2 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10) .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 №166 солдат ОСОБА_1 з 30 червня 2022 року був призначений на посаду водія 2 зенітного ракетного відділення 1 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10 зворотній бік).
Відповідно до наказу № 23 «Про закріплення особового складу за озброєнням та військовою технікою» від 06 липня 2022 року, за ОСОБА_1 закріплена військова техніка IVECO НОМЕР_7 військовий номер НОМЕР_2 . Відповідно до цього наказу матеріальна відповідальність та відповідальність за технічний стан покладено на командирів вказаних підрозділів та особовий склад, за яким воно закріплено (а.с. 16 зворотній бік).
З 07 липня 2022 року солдат ОСОБА_1 , водій 2 зенітного ракетного відділення 1 зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2022 №172 вибув до району розташування 1 реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 (оперативне підпорядкування командувача ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") з метою виконання бойових завдань (а.с. 11).
В ухвалі Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.10.2022 у справі № 478/769/22 зазначено, що відповідно до обвинувального акту, солдат ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується в тому, що він 19.07.2022 близько 9годин 00 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем «ІVЕСО», 65Е19WМ 4x4 (заводський номер шасі НОМЕР_9 ), який належить військовій частині НОМЕР_1 , рухаючись 55-60 км/год, по автодорозі НОМЕР_10 + 1,3 зі сторони с. Троїцько - Сафонове Баштанського району Миколаївської області у бік с. Михайлівка Баштанського району Миколаївської області здійснив перекидання транспортного засобу під час руху, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 ПДР України (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та п. 12.1 ПДР України (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, позбавивши себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, щоб не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху та вірно оцінювати дорожню обстановку.
Під час руху солдат ОСОБА_1 належно не прослідкував за дорожньою обстановкою, в результаті чого допустив перекидання транспортного засобу під час руху, в результаті чого пасажир автомобіля «IVECO», 65E19WM 4x4 (заводський номер шасі НОМЕР_9 ) ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, вивиху обох кісток лівого передпліччя у лівому ліктьовому суглобі, множинних саден голови, тулуба та кінцівок. Дані тілесні ушкодження утворилися від одномоментної ударної дії тупих твердих предметів, не виключено, 19.07.2022 року, в результаті зіткнення з виступаючими деталями салону автомобіля при перекиданні транспортного засобу. По ступені тяжкості дані тілесні ушкодження наявні у ОСОБА_2 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між тілесними ушкодженнями та подальшим розладом здоров`я потерпілого мається прямий причино-наслідковий зв`язок. Bci вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_1 та порушення ним вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України знаходяться у причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди. Ці дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1ст. 415 КК України, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
В позові позивач стверджує, що солдат ОСОБА_1 , який по своїй необережності, не вибрав на проїзній частині дороги небезпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки на проїзній частині дороги, не впорався з керуванням, з`їхав у кювет та допустив перекидання транспортного засобу, тим сам пошкодив майно військової частини НОМЕР_1 , що заподіяло майнову шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 в розмірі 588 540,67 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (в подальшому Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтями 45, 48, 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено що: у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення; за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності; командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом; на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів); командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).
Відповідно до ст. ст. 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно зі ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що обов`язок збереження військовослужбовцем закріпленого за ним військового майна встановлено законом, а відтак, не може бути невідомим військовослужбовцю.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст. ст. 26, ст.27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Згідно із ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст. ст. 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (в подальшому Порядок № 608).
Пунктом 7 Розділу І Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Згідно із п.1 Розділу ІІ Порядку № 608, службове розслідування може призначатися у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
З метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка (п. 1 Розділу VII Порядку № 608)
Згідно із п.2 Розділу VII Порядку № 608, під час службової перевірки встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.
Тобто, приводом для прийняття рішення про призначення службового розслідування є виявлення підтверджених результатами службової перевірки або явних та очевидних ознак неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків поєднане із фактом смерті людини або із фактом загрози життю та здоров`ю людини, або із фактом існування матеріальної (моральної) шкоди.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку № 608, службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Згідно із п.3 Розділу ІІ Порядку № 608, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до п. 1 Розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з п. 1 Розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 встановлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку №608, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку № 608).
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п. 3 Розділу VIІІ Порядку № 608).
До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п. 3 Розділу VIІІ Порядку №608).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (в подальшому Закон №160-IX).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 160-IX:
матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Частиною 3 статті 3 Закону №160-IX встановлено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону № 160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Частиною 1 ст.5 Закону № 160-IX визначено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону № 160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону № 160-IX, за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Згідно ст. 7 Закону №160 ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Статтею 8 Закону №160-ІХ, визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів (ч.1 ст.8).
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (ч.2 ст.8).
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч.4 ст.8).
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис (ч.7 ст.8).
Також ст. 9 Закону №160-ІХ, передбачені обставини, що виключають матеріальну відповідальність, так завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною 1 статті 12 цього Закону (ч. 1 ст. 10 Закону № 160-ІХ).
Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Відповідно до ч.4 ст.10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону (у разі незаконного звільнення зі служби чи переміщенні військовослужбовця), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Відповідно до ч. 5 ст.10 Закону №160-ІХ, у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Також ст. 12 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення (ч.1 ст.13 Закону №160-ІХ).
Отже перелічені норми законодавства передбачають чіткий порядок притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, одним з етапів якого є проведення службового розслідування, за результатами якого складається акт, до якого додається довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Під час проведення такого службового розслідування в обов`язковому порядку підлягають з`ясуванню: наявність шкоди; протиправна поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.
З матеріалів справи суд вбачає, що позивачем до позову не було надано доказів проведення службового розслідування щодо відповідача.
Суд зазначає, що перелічені норми законодавства передбачають можливість не проведення службового розслідування лише, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч.4 ст.8 Закону №160-ІХ).
Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не було надано суду жодного документу із переліку визначеного ч.4 ст.8 Закону №160-ІХ (результати аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або суду), який би визначав розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди.
Також відсутні в матеріалах справи відповідні докази, якими встановлено ступінь вини відповідача (умисність чи необережність дій), що безпосередньо впливає на вид матеріальної відповідальності (повної чи обмеженої).
Крім того, суд звертає увагу, що в позові позивач зазначає, що на даний час відповідач продовжує проходити службу в ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 32, зворотній бік), представник відповідача цього факту не заперечував.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 продовжує проходити службу в ВЧ НОМЕР_1 (інших доказів суду не надано), притягнення його до матеріальної відповідальності повинно відбуватися в порядку ч. ч. 1 ст. 10, ч.1 ст.13 Закону № 160-ІХ, а саме на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, а не шляхом звернення до адміністративного суду.
При цьому, посилання позивача на те, що матеріальна шкода завдана ОСОБА_1 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд вважає безпідставним.
Так, зі змісту ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2022 року у справі № 478/796/22 відносно відповідача ОСОБА_1 закрито кримінальне провадження за обвинуваченням за ч. 1 ст. 415 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.
У відповідності до ст. 415 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель потерпілого.
Аналогічний висновок викладений також в постанові Сумського апеляційного суду від 25 червня 2024 року у справі №591/3417/23 у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 37 38).
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позову отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду не впливають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення з громадянина ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду в сумі 588 540 (п`ятсот вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок) гривень 67 копійок відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек