Справа № 380/9212/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9212/24 пров. № А/857/20239/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у справі №380/9212/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Мостиської міської ради Львівської області Пельц Мирослави Степанівни про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя у І інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 05 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з адміністративним позовом до голови Мостиської міської ради Львівської області Пельц Мирослави Степанівни (далі - відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність голови Мостиської міської ради Львівської області Пельц Мирослави Степанівни, яка полягає у не винесені протягом місяця (від дати реєстрації заяви) на засідання сесії Мостиської міської ради питання стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00га розташованої на території Мостиської ОТГ Яворівського району Львівської області, згідно заяви від 23.11.2021 року вх. № С-4953 та на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року по справі №380/7187/20.

- зобов`язати відповідача винести на розгляд Мостиської міської ради заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Мостиської ОТГ, Яворівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не вчинив передбачених законом дій щодо винесення на розгляд сесії Мостиської ради заяви позивача від 23.11.2021 року, зареєстрованої у Мостиській міській раді вх. № С-4953, внаслідок чого Мостиською міською радою не виконано норми абзацу 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України щодо розгляду заяви на сесії ради у місячний строк та не виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №380/7187/20.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила позивач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року по справі №380/7187/20, яке зобов`язувало Малнівську сільську раду розглянути заяву позивача, не було виконане, а суд першої інстанції, замість забезпечення виконання цього рішення, відмовив у задоволенні позову.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 листопада 2021 року позивач звернулась із заявою (вх. № С-4953 від 23.11.2021 року) до голови Мостиської міської ради Пельц Мирослави Степанівни про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Мостиської ОТГ Яворівського району Львівської області.

Листом від 20.12.2021 №02-20/С-4953 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до частини 4 статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм безоплатної приватизації проводиться один раз по кожному виду використання. Вказав, що позивач використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тому заява не буде розглядатися постійною депутатською комісією Мостиської міської ради з питань земельних відносин, комунального майна, екології, будівництва, архітектури та просторового планування.

Позивач стверджує, що вказаний лист відповідача отримано нею 03.04.2024 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі №380/7187/20 визнано протиправною бездіяльність Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області. Зобов`язано Малнівську сільську раду Мостиського району Львівської області розглянути на черговому пленарному засіданні питання щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Малнівської сільської ради Мостиського району Львівської області згідно поданої нею заяви, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі №380/7187/20 замінено сторону у виконавчих провадженнях ВП № 67809001 та ВП № 67808790 боржника Малнівську сільську раду Мостиського району Львівської області на правонаступника Мостиську міську раду Львівської області.

Вважаючи, що відповідач не виконав суду та допустив протиправну бездіяльність щодо не внесення на розгляд Мостиської міської ради заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до зобов`язання відповідача виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №380/7187/20.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і, надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності. Суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 638/643/17, від 18.04.2019 у справі № 808/2291/16, від 21.11.2019 у справі № 344/8720/16-а, від 29.11.2019 у справі № 805/5043/15-а, від 20.02.2020 у справі № 15/6834/15 та від 18.02.2022 у справі № 520/3601/19.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, фактично просить суд зобов`язати відповідача виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №380/7187/20, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Положеннями частини першої статті 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з нормами частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм дозволяє дійти висновку, що неможливо зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого (нового) судового рішення в іншій справі, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому законом, зокрема на підставі виконавчого листа суду, який ухвалив відповідне рішення.

Водночас, процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені статтями 382-383 КАС України.

Положеннями статті 382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями частини першої статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Наведені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому нормами процесуального закону, та не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є фактичне спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Захист порушеного права особи на отримання безумовного виконання судового рішення, яке гарантується державою відповідно до статті 129-1 Конституції України, через звернення до суду у порядку судового контролю, порівняно з ініціюванням вирішення судом нового публічно-правового спору, має низку переваг для такої особи, зумовлених положеннями, зокрема, статей 383 та 249 КАС України, а саме, відсутність обов`язку сплачувати судовий збір, оперативність розгляду (заява в порядку судового контролю підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання; неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви) та ефективність виконання (за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє окрему ухвалу і направляє її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи №380/7187/20 звертатися до суду в порядку статей 382-383 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду, яке, на його думку, не виконується належним чином, адже зазначене питання охоплюється рішенням суду у справі №380/7187/20 та належить до предмету його виконання.

В той же час обраний позивачем у цій справі спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право позивача у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та Верховного Суду у постановах від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16-а, від 26.05.2020 у справах № 522/5265/17, № 522/1828/17.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 238 КАС України регламентовано, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Такі фактичні обставини вказують на те, що публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем вирішено вищевказаним судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду, а спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем зазначеного рішення.

Таким чином, вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статей 382, 383 КАС України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд під час вирішення справ № 815/2252/16 (постанова від 12.05.2020), № 170/167/17 (постанова від 16.12.2021), № 400/822/20 (постанова від 31.01.2022), № 233/3744/17 (постанова від 20.04.2022), № 345/4045/16-а (постанова від 11.05.2022).

Такі висновки щодо застосування норм процесуального права підлягають застосуванню і до спірних правовідносин.

Водночас, неможливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 440/10029/22, від 11.12.2023 у справі № 240/9339/22.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що на момент звернення до суду із розглядуваним позовом було таке, що набрало законної сили судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження у справі, що розглядається, згідно пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому його необхідно скасувати та прийняти постанову, якою закрити провадження у справі.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року у справі №380/9212/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Мостиської міської ради Львівської області Пельц Мирослави Степанівни про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. М. Обрізко
М. А. Пліш