Справа № 280/6625/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

31 липня 2025 рокуСправа № 280/6625/25 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В.., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «В. Меламед Юридичний офіс (Ізраїль - Україна)» про забезпечення позову до подачі позовної заяви

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «В. Меламед Юридичний офіс (Ізраїль -Україна)»

до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю САНТА ПЛЮС

про оскарження протиправних дій державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби

ВСТАНОВИВ:

Від Товариства з обмеженою відповідальністю В. Меламед Юридичний офіс (Ізраїль - Україна)» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій заявник просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову:

- зупинення стягнення на підставі Наказу Господарського суду Запорізької області № 908/391/25 виданого 26.06.2025 з ТОВ В. МЕЛАМЕД ЮРИДИЧНИЙ ОФІС (ІЗРАЇЛЬ-УКРАЇНА) на користь ТОВ САНТА ПЛЮС 36400 (тридцять шість тисяч чотириста) грн 00 коп. заборгованості по суборендній платі та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

- заборонити Відповідачу вчиняти дії щодо передачі стягнутих грошових коштів Позивача (у разі, якщо такі вже були стягнуті) на користь стягувача.

В обґрунтування заяви заявник вказує, що 28.07.2025 Позивач отримав від АТ КБ "ПриватБанк" повідомлення про накладення арешту на банківські рахунки на підставі постанови виконавця №78665678. Зв`язавшись із державним виконавцем та з`ясувавши номер справи, знайшли в Єдиному державному реєстрі судових рішень текст Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.05.2025 у справі №908/391/25, яким позовні вимоги ТОВ «САНТА ПЛЮС» до Позивача було задоволено в повному обсязі. При перевірці електронного кабінету в системі ЄСІТС, Позивачем було виявлено 3 документи Відповідача - постанови Відповідача від 28.07.2025 року про арешт майна, коштів, стягнення збору. На жаль, у електронному кабінеті відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження, хоча відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний винести її не пізніше наступного робочого дня після надходження виконавчого документа. Крім того, згідно зі ст. 28 Закону, постанова надсилається рекомендованим листом. Усі документи провадження мають надсилатися не пізніше наступного робочого дня після їх винесення, а особам з електронними кабінетами виключно в електронній формі. Оскільки Позивач не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, це унеможливлює ефективну реалізацію його прав як сторони виконавчого провадження, зокрема щодо неможливості отримання номеру відповідного ідентифікатору доступу до виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП). У зв`язку з цим, Позивач 29.07.2025 та повторно 30.07.2025 звернувся до Відповідача із заявою про надання документів та/або доступу до матеріалів виконавчого провадження. 30.07.2025 вдалося зв`язатися зі Старшим державним виконавцем Купріною Христиною Віталіївною, яка у телефонній розмові повідомила, що нею скерована до банку, де арештовано рахунок Позивача, платіжна інструкція на примусове списання, але відмовила у наданні номеру відповідного ідентифікатору доступу до виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП). Звертає увагу, що позивач як у письмових заявах від 29.07.2025 та 30.07.2025, так і в розмові зі старшим державним виконавцем Купріною Христиною Віталіївною висловив бажання скористатися правом на самостійне виконання рішення без застосування примусових заходів, що було залишено Відповідачем поза увагою. Зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження та її надсилання боржнику у справі про примусове стягнення боргу це не просто технічний чи бюрократичний етап, а фундаментальний камінь, що слугує вартовим конституційних прав боржника. Його належне виконання виконавцем є обов`язковою і необхідною передумовою для застосування абсолютної більшості заходів примусового стягнення. Цей етап гарантує, що втручання у права людини буде пропорційним, обґрунтованим та здійснюватиметься з повагою до людської гідності, як це випливає з Конституції України. Цей принцип вимагає, щоб боржник мав реальну можливість бути поінформованим про початок провадження та висловити свою позицію щодо дій, які його стосуються. Ефективне повідомлення є необхідною передумовою реалізації права бути почутим. На жаль, права Позивача були грубо порушені протиправною бездіяльністю Відповідача стосовно неприйняття постанови про виконавче провадження та не направлення її Позивачу ані шляхом надсилання на поштову адресу, ані на електронну пошту, ані в електронний кабінет, що суттєво обмежує його права встановлені в Законі. Закон чітко визначає, що виконавець розпочинає примусове виконання виключно на підставі виконавчого документа та заяви стягувача, результатом розгляду яких є винесення постанови про відкриття провадження. Ця постанова є точкою відліку, яка наділяє виконавця повноваженнями вчиняти подальші дії. Вона фіксує початок процесу, в якому боржник, попри свій статус, залишається суб`єктом прав, а не пасивним об`єктом стягнення. Саме в цій постанові боржника вперше офіційно повідомляють про його обов`язки, зокрема про подання декларації, та роз`яснюють його право на добровільне виконання та оскарження. Без цього документа будь-які дії виконавця є нелегітимними, оскільки вони вчиняються поза межами встановленої законом процедури. Ситуація, коли виконавець накладає арешт на майно, не винісши або не направивши боржнику постанову про відкриття провадження, є кричущим порушенням закону. Право виконавця накладати арешт на майно боржника не є абсолютним; воно виникає лише в процесі здійснення виконавчого провадження. Якщо провадження юридично не відкрито, виконавець діє не як представник держави, а як приватна особа, що вчиняє свавільні дії. Зазначає, що право на повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником це право є одним із ключових і найбільш практичних прав боржника, а вручення попередження є безпосереднім механізмом, що його активує. Добровільне виконання дозволяє повністю уникнути втручання виконавця в особисте життя та фінанси які завдають значних незручностей та стресу. Боржник самостійно приймає рішення про те, як і з яких джерел виконати зобов`язання. Він контролює ситуацію, на відміну від примусового стягнення. Це дозволяє вирішити проблему з мінімальними репутаційними та особистими втратами. Таким чином, арешт майна, здійснений до виконання умов ст. 26 та ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", є не просто процедурним недоліком, а фундаментальним порушенням, що ставить дії виконавця поза межами правового поля. Незаконний арешт є прямим та грубим порушенням статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, які гарантують право на мирне володіння майном. Будь-яке втручання у це право має бути законним, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним. Враховуючи вищевикладене, позивач стверджує, що дії відповідача щодо накладення арешту до винесення та надсилання позивачеві постанови про відкриття виконавчого провадження є протиправними та підлягають скасуванню. На даний момент Відповідачем вже ініційовано процедуру примусового списання коштів з рахунків Заявника. Якщо це списання відбудеться, Заявнику буде завдано прямої та значної шкоди - незаконне стягнення суми 44 140,80 грн, що паралізує господарську діяльність підприємства, унеможливить виплату заробітної плати, сплату податків та розрахунки з контрагентами. разі задоволення майбутнього позову проти Відповідача повернення безпідставно списаних коштів стане неможливим, що зробить судовий захист неефективним. Право на справедливий суд було б ілюзорним, якби правова система дозволяла невиконання остаточного рішення на шкоду одній зі сторін. Невжиття заходів забезпечення позову призведе саме до такої ситуації. З огляду на таке, просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу вимог ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 КАС України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначає про те, що планує протягом кількох днів подати до Запорізького окружного адміністративного суду позов до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оскарження протиправних дій державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

При цьому, заявник не конкретизує, які саме дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби вважає протиправними та буде оскаржувати до суду.

Судом встановлено, що на виконанні у Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №78665678 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/391/25 виданого 26.06.2025 про стягнення з ТОВ В. МЕЛАМЕД ЮРИДИЧНИЙ ОФІС (ІЗРАЇЛЬ-УКРАЇНА) на користь ТОВ САНТА ПЛЮС 36400 (тридцять шість тисяч чотириста) грн 00 коп. заборгованості по суборендній платі та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

Стягувачем у виконавчому провадженні №78665678 є ТОВ САНТА ПЛЮС, а боржником ТОВ В. МЕЛАМЕД ЮРИДИЧНИЙ ОФІС (ІЗРАЇЛЬ-УКРАЇНА".

Постанову про відкриття зазначеного виконавчого провадження позивач не надає, посилаюсь що не отримував останню.

28.07.2025 у виконавчому провадженні №78665678 страшим державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, арешт майна боржника та про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII).

Враховуючи наведені норми, для визначення предметної підсудності справи з приводу рішення, дії чи бездіяльності виконавця, необхідно проаналізувати, які саме дії, рішення та бездіяльність виконавця оскаржуються до суду.

За таких обставин, відсутність у заяві про забезпечення позову чітко визначеного предмета майбутнього позову унеможливлює визначення підсудності справи та, відповідно, - забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях, пов`язаних із застосуванням статті 6 Конвенції вказує, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом, у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суддя констатує, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник вимоги п.3 ч.1 ст.152 КАС України не виконав, предмету позову - не конкретизував.

За приписами ч.7 ст.154 КАС України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Отже, заяву про забезпечення позову необхідно повернути заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 150, 152, 154, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «В. Меламед Юридичний офіс (Ізраїль - Україна)» про забезпечення позову до подачі позовної заяви повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання.

Суддя Н.В. Стрельнікова