Справа № 308/17746/24
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Бегені В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Лешанич Леся Вікторівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 4138-1 від 22.10.2024 р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 23.07.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.07.2025 року.

Позов мотивовано тим, що 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де особою, яка відмовилась назвати свою посаду, прізвище та ім`я, було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП №4138 від 22.10.2024р., за ненадання ОСОБА_3 в семиденний строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він перебуває на обліку, документи що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а саме документи про те, що за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 має встановлену ІІІ групу інвалідності, чим порушив п. 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 31.12.2022 №1487 (зі змінами і доповненнями).

За результатами розгляду вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення № 4138-1 від 22.10.2024 р., та накладено штраф у розмірі 25500 грн.

Представник позивача зазначає, що за даними оскаржуваної постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП №4138 від 22.10.2024р., ОСОБА_2 не надав в семиденний строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 , документи що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а саме документи про те, що за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 має встановлену ІІІ групу інвалідності. Однак, уповноважена посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не взяла до уваги той факт, що ОСОБА_2 після отримання довідки МСЕК від 06.09.2024 р., як військовозобов`язаний, на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебував, та неодноразово прибував до місця розташування ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення своїх військово-облікових даних та подання заяви на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак військовослужбовець (вартовий) на брамі відповідного ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомляв, що: «особи з інвалідністю призову не підлягають і зараз територіальний центр зайнятий формуванням команд для направлення до війська, а не оформленням відстрочки, та варто прийти наступного тижня».

Після цього військовозобов`язаний ОСОБА_2 зареєструвався в електронну чергу для візиту до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 24.09.2024 р. о 17:40, про що надав письмові пояснення до протоколу, як особа яка притягається до адміністративної відповідальності.

24.09.2024 р., ОСОБА_2 в ІНФОРМАЦІЯ_4 оновив свої військово-облікові данні та був взятий на військовий облік військовозобов`язаних, про що свідчить відповідна відмітка у його військово-обліковому документі №6.

Позивач звертає увагу на те, що увагу суду на той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_4 жодних порушень правил військового обліку військовозобов`язаним ОСОБА_3 не виявлено та до адміністративної відповідальності останнього не притягнуто.

21.10.2024 р. ОСОБА_2 був взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_3 в якому подав заяву разом з документами про визнання його особою інвалідністю для оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації, про що свідчить відповідна відмітка у його військово-обліковому документі. На момент отримання МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 ОСОБА_2 не мав обов`язку та фактичної змоги подати до ІНФОРМАЦІЯ_1 її копію, оскільки не перебував в зазначеному ТЦК та СП на обліку.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови допущено неповноту та необ`єктивність при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення №4138 від 22.10.2024р., порушено права ОСОБА_4 , як особи яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позивач також зазначає, що Приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Представник позивача покликається на ст.ст. 245, 280, п. 1 ст. 247, ч. 3 ст. 288 КУпАП ч.2 ст. 77, ч.1 ст.80, п.п. 6, 11 ч. 5 ст. 160 К КАС України, 3 ст. 14, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 0312.2009 № 1317, пункту 60 Порядку №1487 та ч. 7 ст. 38 Закону №2232-XII, ст. 62 Конституції України, постанову ВС від 08.07.2020 справа №463/1352/16.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8-10, 19, 20, 159, 160, 168 КАС України, позивач просить суд: скасувати постанову № 4138-1 від 22.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП; адміністративну справу закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення та відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП; стягнути із Відповідача суму судового збору що сплатив Позивач.

Вказану позовну заяву ухвалю судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2024 залишено без руху, а у клопотанні про витребування відмовлено.

11.11.2024 позивачем подано заяву про усунення недоліків та клопотання про витребування доказів, а також клопотання про поновлення строків (12.11.2024) на усунення недоліків.

14.11.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та задоволено клопотання про витребування доказів. Витребувано у відповідача по справі постанову що є предметом оскарження №4138-1 від 22.10.2024 за ч.3 ст. 210 КУпАП.

27.11.2024 від представника відповідача по справі, що діє на підставі довіреності ОСОБА_5 , надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вважає, що доводи представника позивача, наведені в обгрунтування позову, є недоречними. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що ним не надано в семиденний строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він перебуває на обліку, документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме документи про те, що за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 має встановлену ІІІ групу інвалідності, чим порушив п. 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487 (з змінами і доповненнями).

У відзиві зазначено: як слідує з обставин справи, що підтверджуються документарно: 27.07.2020 р. ОСОБА_1 взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 , як особу, яка до дня відправлення на строкову військову службу досягла 27-річного віку.

06.09.2024 р. ОСОБА_1 за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 встановлено ІІІ групу інвалідності.

24.09.2024 р. ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 .

04.10.2024 р. ОСОБА_1 отримано військово-обліковий документ в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

15.10.2024 р. знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 .

21.10.2024 р. взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 . Пунктом 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487 (з змінами і доповненнями) установлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 вказаних положень Правил військового обліку не дотримався, так як відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію йому станом на 22.10.2024 р. йому оформлена не була в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відзиві вказано на те, що примітка до статті 210 КУпАП говорить про отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Однак позивача притягнуто до відповідальності за ненадання в семиденний строк документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Водночас, на виконання ухвали суду відповідачем направлено копію постанови №4138- 1 від 22.10.2024 р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 44, 46, 159, 162 КАС України, ІНФОРМАЦІЯ_6 просить суд - відмовити у задоволенні позову.

04.12.2024 від представника позивача по справі надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що:

У відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує той факт, що Відповідачем не було вчинено порушень, за яке законодавець передбачає накладення штрафу. Адже, як зазначає Відповідач «Пунктом 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487 (з змінами і доповненнями) установлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку , про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію

При цьому, Відповідач у своєму відзиві підтверджує той факт, що 21.10.2024 р. ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.10.2024 року ОСОБА_1 став на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 і вже наступного дня 22.10.2024 року на нього було накладено штраф за те, що він не надав певну інформацію ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він стоїть на обліку.

Відповідач у відповіді на відзив цитує п. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі №1951-VIII), абз. від 3 до 20 ч. 3 ст. 14 Закону №1951-VIII, п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 0312.2009 № 1317, п. 60 Порядку №1487 та ч. 7 ст. 38 Закону №2232-XII. При цьому зазначає, що медико-соціальні експертні комісії зобов`язані повідомляти у семиденний строк районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки інформацію про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яких визнано особами з інвалідністю, та про зміну групи інвалідності.

Після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 наказували підписати постанову №4138-1 від 22 жовтня 2024 року. На той момент (22.10.2024 року) Постанова №4138-1 від 22 жовтня 2024 року не містила підпису посадової особи, яка розглянула справу, а саме начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_6 . Частина 9 статті 283 КУпАП містить вимогу про те, що «Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу…». Відповідачем було порушено вищезазначену норму, адже Позивачу не вручили копію Постанови. Останньому тільки вдалося сфотографувати цей документ на фотоапарат мобільного телефону. Отже, під час винесення Постанови №4138-1 від 22 жовтня 2024 року було допущено ряд порушень, які свідчать про незаконність такої.

19.05.2025 від представника позивача по справі надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи. Представник позивача зазначала, що 22 квітня 2025 року в застосунку Резерв+ стала доступна функція «Розширені дані з реєстру» За допомогою даних, які стали доступні в застосунку Резерв+, підтвердилися наші доводи стосовно того, що ОСОБА_1 оновив свої військово-облікові дані вчасно , чим не порушував вимог чинного законодавства України стосовно військового обліку. До вказаного клопотання долучила фотокопії з застосунку Резерв+.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача по справі, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують просить задовільнити повністю такі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомляв, заяв та клопотань не подавав.

Суд дослідивши матеріали справи доходить наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч.1 ст. 210 КУпАП відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч.2 ст. 210 КУпАП, передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 вказаної норми відповідальність передбачена за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

У постанові №4138-1 від 22 жовтня 2024 року, що є предметом оскарження, вказано, що: 22.10.2024 року о 14-30 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі працівників Національної поліції України, де було встановлено, що останній не надав в семиденний строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він перебуває на обліку, документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме документи про те, що за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 має встановлену III групу інвалідності, чим порушив п. 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487 (з змінами і доповненнями).

Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, а саме: порушення правил військового обліку як військовозобов`язаний під час дії особливого періоду, постановлено накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 25500,00 грн.

При цьому, зі змісту постанови вбачається, що від отримання копії постанови від 23.10.2024 року №4138-1 про притягнення до адміністративної відповідальності відмовився.

Натомість представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 наказували підписати постанову №4138-1 від 22 жовтня 2024 року. На той момент (22.10.2024 року) Постанова №4138-1 від 22 жовтня 2024 року не містила підпису посадової особи, яка розглянула справу, а саме начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_6 . При цьому вказує і на те, що відповідачем було порушено вищезазначену норму, адже позивачу не вручили копію постанови. Останньому тільки вдалося сфотографувати цей документ на фотоапарат мобільного телефону. Отже, під час винесення Постанови №4138-1 від 22 жовтня 2024 року було допущено ряд порушень, які свідчать про незаконність такої.

Разом із тим, вказане належними та допустимими доказами не підтверджено. Натомість позивач вказує на те, що він не отримав постанову про накладено на нього адміністративного стягнення.

При цьому суд констатує, що до відповіді на відзив представником позивача додано фотокопію постанови №4138-1 від 22 жовтня 2024 року, яка не містить підпису начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_6 , а у графі про отримання копії даної постанови ОСОБА_1 вказано «відмовився».

З даного приводу представником відповідача жодних аргументів у відзиві на позовну заяву не наведено та не надано додаткових пояснень. При цьому до відзиву на виконання ухвали про витребування доказів додано копію постанови, яка містить підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 полковника ОСОБА_7 .

Суд констатує, що постанова містить відмітку у графів підпис особи, яка притягується до відповідальності «Від підписання відмовився». Разом із тим, матеріали справи не містять акту відмови, на підтвердження вказаному або присутність свідків при відмові від підпису оскаржуваної постанови. Позивач заперечує про його обізнаність про дату та час розгляду адміністративної справи щодо нього. Відповідачем у спростування твердження позивача жодних доказів, окрім власне копій протоколу та постанови що є предметом оскарження - надано не було.

За твердженням позивача постанова відносно нього була винесена без його участі. На підтвердження протилежного належних та допустимих доказів відповідачем суду не надано.

Представником відповідача не надано підтвердження надсилання ОСОБА_1 копії постанови про накладення на нього адміністративного стягнення також.

Слід зазначити, при цьому, що позивачем не заперечується факт перебування його, у день складання протоколу та винесення постанови у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту постанови що оскаржується, вбачається, що 22.10.2024 року, 14-30 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі працівників Національної поліції України, де було встановлено, що останній не надав в семиденний строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він перебуває на обліку, документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме документи про те, що за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. N?3620 має встановлену III групу інвалідності, чим порушив п. 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487 (з змінами і доповненнями).

Вчинив правопорушення: передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме порушив правила військового обліку як військовозобов`язаний, під час дії особливого періоду.

У протоколі міститься власноручно написані пояснення ОСОБА_1 , в яких він вказує на те, що після отримання довідки МСЕК від 06.09.2024 року, зареєструвався в електронну чергу в ТЦК по місцю проживання та написав заяву про відстрочку.

Як вказано у протоколі до протоколу додається довідка МСЕК від 06.09.2024 р. №3620. Зі змісту довідки МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 вбачається, що дата огляду вказана 27.08.2024 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 вересня 2025 року.

Згідно наявного в матеріалах справи військово-облікового документу №6 від 04.10.2024, вбачається що згідно п. 6 рішення ВЛК (результат медичного огляду) Тимчасово не придатний на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_9 від 16.08.2023 №184/6191 гр. ІІ ст. 81. Підлягає повторному медичному огляду: 16.10.2023.

У п. 13 міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 24.09.2024 р., знято з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 15.10.2024. 21.10.2024 взято на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також міститься відмітка від 22.10.2024 р. про те, що медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 визнаний придатним до в/с .

В той же час відомостей про встановлення інвалідності позивача вказаний документ не містить.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210,210-1,211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (абзац 2); - виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абзац 6).

Частина 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладена в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, який набув чинності 18.05.2024.

Відповідно до частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядку №1487).

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема відомості про встановлення, зміну групи інвалідності (п. 17 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа,яка вчинила адміністративне правопорушення,підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під часі за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення,вчинені до видання цих законів. Закони,які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення,зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону,що діє під часі за місцем розгляду справи про правопорушення.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно довідки МСЕК виданої Закарпатським обласним центром медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА, щодо встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності така датована 06.09.2024.

Приміткою у статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII) до Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.

Відповідно до частини 3 ст. 14 Закону №1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують відповідну інформації наведено у абзацах від третього до двадцятого частини третьої статті 14 Закону №1951-VIII.

Згідно з абзацу 9 ч. 3 ст.14 Закону №1951-VIII для встановлення відомостей, зазначених у пункті 17 частини першої статті 7 цього Закону електронна інформаційна взаємодія (обміну відомостями) здійснюється між органами ведення Реєстру та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 60 Порядку №1487 та ч. 7 ст. 38 Закону №2232-XII медико-соціальні експертні комісії зобов`язані повідомляти у семиденний строк районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки інформацію про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яких визнано особами з інвалідністю, та про зміну групи інвалідності.

Варто зазначити, що вказана норма не звільняє ОСОБА_1 , виконати свій обов`язок - повідомити відповідний ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він перебуває на обліку, про зміну своїх персональних даних, зокрема про стан здоров`я згідно з вищевказаних норм законодавства.

Разом із тим, судом при розгляді справи встановлено, що за твердженням позивача ним вчинялися спроби щодо надання до РТЦК за місцем поживання довідки МСЕК що видана Закарпатським обласним центром медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА від 06.09.2024 р. №3620, на виконання п. 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487 (з змінами і доповненнями).

Зокрема, як вказано у позовній заяві ОСОБА_1 неодноразово прибував до місця розташування ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення своїх військово-облікових даних та подання заяви на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак військовослужбовець (вартовий) на брамі відповідного ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомляв, що: «особи з інвалідністю призову не підлягають і зараз територіальний центр зайнятий формуванням команд для направлення до війська, а не оформленням відстрочки, та варто прийти наступного тижня». Після цього військовозобов`язаний ОСОБА_2 зареєструвався в електронну чергу для візиту до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 24.09.2024 р. о 17:40, про що надав письмові пояснення до протоколу, як особа яка притягається до адміністративної відповідальності.

За твердженням позивача 24.09.2024 р., ОСОБА_2 в ІНФОРМАЦІЯ_4 оновив свої військово-облікові данні та був взятий на військовий облік військовозобов`язаних, про що свідчить відповідна відмітка у його військово-обліковому документі №6.

При дослідженні вказаного військо-облікового документу такий не містить відомостей про довідку МСЕК що видана Закарпатським обласним центром медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА від 06.09.2024 р. №3620.

Суд звертає увагу на те, що згідно наявних у протоколі від 22.10.2024 пояснень ОСОБА_1 він зареєструвався в електронну чергу в ТЦК по місцю проживання та написав заяву про відстрочку.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_1 Правил військового обліку не дотримався, так як відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію йому станом на 22.10.2024 р. оформлена не була в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, відповідно до наявного військового облікового документу з мобільного додатку «РЕЗЕРВ+» вбачається, що: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 22.10.2024 р. взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку, категорія обліку «військовозобов`язаний», Постанова ВЛК : Придатний, дата ВЛК 22.10.2024. Номер в реєстрі «ОБЕРІГ» 6. Адреса проживання: Львівська область, м.Львів. Також вказано що дані уточнено ВЧАСНО. Дата уточнення 30.09.2024 року.

Так, за приписами примітки до статті 210 КУпАП визначено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, з аналізу приведених норм випливає, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII).

У відповідності до положень частини першої статі 5 Закону № 1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

За приписами частини другої статті 5 Закону № 1951-VIII визначено, що держатель Реєстру:

1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру;

2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри";

4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру;

5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру;

6) здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Згідно частини п`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

У відповідності до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

За приписами частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Даною частиною статті 14 Закону № 1951-VIII передбачено перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді інформацію через електронну інформаційну взаємодію.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

З аналізу приведених вище положень Закону № 1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких відносить і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, серед інших належать: відомості про встановлення, зміну групи інвалідності;відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (п. 17, 33 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в редакції від 04.04.2024, що діяла на момент виклику позивача та винесення оскаржуваної постанови).

Відповідно до частини 3 ст. 14 Закону №1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують відповідну інформації наведено у абзацах 3-12 частини 3 статті 14 Закону №1951-VIII.

Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від:центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

Зазначені фактично в оскаржуваній постанові порушення пункту 17, 33 передбаченого частиною 1 статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», у вчиненні якого визнається винним позивач та яке складає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, підпадає під обмеження примітки ст. 210 КУпАП.

Водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача.

Частиною третьою статті 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.

30 грудня 2022 року Кабінетом Міністрів України відповідно до частини п`ятої статті 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був прийнятий та затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів № 1487, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

У силу абзацу 3 пункту 16 цього ж Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, персонально-первинний військовий облік передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. У селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, ведення такого обліку покладається на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно пункту 4 Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, завданнями військового обліку є: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання в інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.

За пунктом 20 Порядку № 1487 від 30.12.2022 року, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Пунктом 8 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМ України від 30.12.2022 року № 1487 (з змінами і доповненнями) передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до п.2ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зокрема, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

З наданого позивачем військово-облікового документу із застосунку Резерв+ також убачається , що згідно відмітки в указаному документі дані ОСОБА_1 станом на 30.09.2024 року уточнені вчасно. За твердженням позивача він зареєструвався в електронну чергу в ТЦК по місцю проживання та написав заяву про відстрочку.

Як слідує з обставин справи, що підтверджуються документарно: 27.07.2020 р. ОСОБА_1 взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , як особу, яка до дня відправлення на строкову військову службу досягла 27-річного віку. 06.09.2024 р. ОСОБА_1 за довідкою МСЕК від 06.09.2024 р. №3620 встановлено ІІІ групу інвалідності. 24.09.2024 р. ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 . 04.10.2024 р. ОСОБА_1 отримано військово-обліковий документ в ІНФОРМАЦІЯ_4 . 15.10.2024 р. знято з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 . 21.10.2024 р. взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, доказів неподання ОСОБА_1 , в строки визначені п. 8 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМ України від 30.12.2022 року № 1487 (з змінами і доповненнями), даних про зміну персональних даних до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де він перебував на обліку, відповідачем не надано, і таке твердження спростовується, зокрема інформацією яка міститься у військово-обліковому документі із застосунку «Резерв+» який надав суду позивач.

Поряд з цим, представником відповідача у відзиві не зазначено та до відзиву не надано підтвердження того, що під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 відповідачем направлялися запити в ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою спростування тверджень відповідача про оновлення своїх військово-облікові дання, подання ним до вказаного органу довідки МСЕК від 06.09.2024, якою йому встановлено ІІІ групу інвалідності.

В той же час, відповідачем не надано до суду доказів вчинення відповідачем дій щодо отримання персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статтею 14 Закону № 1951-VIII, з огляду на те, що позивач перебував на обліку з 27.07.2020 р. ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_4 , як особа, яка до дня відправлення на строкову військову службу досягла 27-річного віку, а також відповідачем не надано доказів неможливості отримання персональних даних позивача у наведений спосіб.

Таким чином, доказів в підтвердження правомірності спірної постанови, враховуючи примітку до ст. 210 КУпАП, відповідачем, суду не надано.

Ст.280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Суд констатує, що органом яким на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.3 ст.210 КУпАП, не в повному обсязі досліджено обставини справи. Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач при розгляді справи та накладенні на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210 КУпАП, зазначає, що ОСОБА_1 не дотримався положень Правил військового обліку не дотримався, так як відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію йому станом на 22.10.2024 р. йому оформлена не була в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, що відповідачем не доведено.

Відповідачем не надано доказів того, що ним здійснено перевірку тверджень позивача про його звернення із довідкою МСЕК та заявою про відстрочку до ТЦК за місцем проживання. Відсутнє підтвердження того, що відповідні запити були направлені до ІНФОРМАЦІЯ_4 , для з`ясування обставин на які вказує позивач як в позовній заяві так і в поясненнях що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення.

При розгляді адміністративних справ керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки повинні керуватись положеннями ст.ст. 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Натомість, в порушення ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП відповідач повно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також не з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не оцінив докази по справі.

Верховний Суд у постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) вказав наступне. Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним Судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції Українитаст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur.Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 8 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин, суд уважає факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП недоведеним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що постанова №4138-1 від 22.10.2024 винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_8 у справі про адміністративне правопорушення якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн., за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, не ґрунтується на доказах та їх аналізі, а тому підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що висновок про виявлення факту правопорушення, повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є винні дії суб`єкта правопорушення.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесення ним оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а також відповідачем не спростовано доводів позивача, та не надано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції евинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки доказів відповідачем не надано, показання позивача з приводу конкретних обставин справи, викладених у позовній заяві, не спростовані, суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, прийшов до висновку про недоведеність наявності події та складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливо го суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України належить стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 241-246, 255, 271, 272, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Лешанич Леся Вікторівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 4138-1 від 22.10.2024 р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,- задовольнити.

Постанову №4138-1 від 22.10.2024 за справою про адміністративне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_8 якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн., за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, скасувати, та закрити провадження у справі.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош