Справа № 159/3755/25
Суддя: Смалюх Р. Я.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/3755/25
Провадження № 2-а/159/200/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Посполітак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №1796 від 29.05.2025 (далі оскаржувана постанова), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що не прибув 03.04.2025 по повістці з поважних причин оскільки перебував на стаціонарному лікуванні, про що 09.04.2025 повідомив відповідача листом. Також зазначає, що його виклик за повісткою є безпідставним, оскільки він вчасно уточнив свої військово-облікові дані. На медичний огляд він не міг бути направлений відповідачем, оскільки відповідно до п. 69 Порядку затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, громадяни які самостійно прибули до територіальних центрів не направляються на медичний огляд, а викликаються на нього повісткою.

Також позивач зазначає, що всупереч вимогам ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП йому не було роз`яснено його права не надано протоколу про адміністративне правопорушення, а також зазначає, що в порушення вимог ст. 245, 251 КУпАП не було розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того звертає увагу, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена щодо іншої особи ніж позивач оскільки у ній невірно зазначено рік народження та номер паспорта позивача.

У додаткових пояснення позивач також зазначає. Що заява у якій він визнав свою вину та не заперечував проти притягнення його до адміністративної відповідальності за неприбуття за повісткою написана ним під тиском.

Відповідач позовні вимоги заперечив у відзиві на позовну заяву, просив у їх задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 31 березня 2025 року під час дії особливого періоду військовозобов`язаний ОСОБА_1 отримав повістку про необхідність прибути 03 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних та проходження медичного огляду ВЛК. Проте ОСОБА_1 в особливий період у визначений йому час та дату без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» (громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення їх призначення на особливий період), абз. 7 ч. 3 ст. 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк), тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст.210- 1 КУпАП. Факт належного оповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 та вина підтверджується заявою про визнання вини від 29.05.2025, копією розписки № 283 про отримання повістки. Таким чином, будучи належним чином оповіщеним військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз. 7 ч. 3 ст. 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк) тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП

Ухвалою від 16.06.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), витребував у відповідача докази, справу призначив до судового розгляду на 26.06.2025.

У судове засідання 26.06.2025 прибув позивач, відповідач не з`явився. Представник відповідача 26.06.2025 до початку судового засідання подав витребувані судом документи та відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 26.06.2025 головуючий у справі розкрив сторонам інформацію, яка на його думку може мати значення під час вирішення питання, щодо дотримання об`єктивного критерію неупередженості суду у цьому судовому процесі.

Позивач висловив довіру суду, відводів не заявив, просив суд задовольнити позовну заяву з підстав у ній викладених.

У зв`язку з клопотанням позивача суд відклав судове засідання на 08.07.2025 для надання йому часу на ознайомлення з відзивом та подання своїх заперечень.

У судове засідання 08.07.2025 позивач не прибув, у зв`язку з хворобою просив відкласти судове засідання на іншу дату. Суд відклав судове засідання на 25.07.2025.

25.07.2025 у судове засідання прибув позивач, відповідач не прибув, хоча належно був повідомлений про час, дату і місце судового засідання.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак відповідач не з`явився і не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові та додаткових поясненнях, просив їх задовольнити у повному обсязі. Звернув увагу суду, що не прибув за повісткою 03.04.2025 з поважних причин, оскільки перебував на лікуванні, а тому відповідач безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач повідомив, що 29.05.2025 він був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки під час перевірки поліцейськими його документів було виявлено, що він занесений у базу, як особа, яка неприбула за повісткою. Зазначив, що намагався пояснити, службовцям відповідача, що не прибув за повісткою з поважних причин, однак його ніхто не слухав і під тиском змусили написати заяву про згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності. Зі скаргою, на зазначені вище дії службовців відповідача, до вищестоящого органу чи правоохоронних органів він не звертався, оскільки не знав, що такі дії можна оскаржувати.

У судовому засіданні 25.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що проголошення повного судового рішення відбудеться у судовому засіданні 31.07.2025.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 від 27.10.1999, відповідно до відмітки в якому його зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

31.03.2025 ОСОБА_1 отримав повістку №283 під особистий підпис про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних і проходження військово-лікарської комісії, що підтверджується копією повістки та розписки про її отримання.

Відповідно до електронного військово-облікового документа з додатку Резерв+ ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , військово облікові дані уточнив 13.07.2024, інформація про дату останнього висновку ВЛК відсутня.

Випискою і медичної карти стаціонарного хворого № іст 4495-832 підтверджується перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 01.04.2025 по 09.04.2025 за плановим направленням, під час якого проводилось лікування у виді внутрішньовенного введення фармакологічного засобу, ультразвукового та магнітно-резонансного обстеження.

Копією листа від 09.04.2025 та накладною №571 від 09.04.2025, описом до листа №571 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №571 підтверджується направлення позивачем та отримання 11.04.2025 відповідачем листа у якому він повідомляє про неможливість прибуття за повісткою на 03.04.2025 у зв`язку із перебуванням на лікуванні з 01.04.2025 по 09.04.2025.

Копією конверта поштового відправлення №568, трекінгом поштового відправлення №568 на сайті АТ Укрпошта в мережі інтернет, копією листа відповідача №7204 від 03.06.2025 підтверджується отримання позивачем оскаржуваної постанови 06.06.2025.

29.05.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняв постанову №1796, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. У постанові зазначено, що сума штрафу у разі сплати протягом 10 календарних днів з дати набрання законної сили цією постановою становить 8500,00 грн.

У постанові зазначено, що 31.03.2025 позивача було оповіщено повісткою про необхідність прибуття 03.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будучи належним чином оповіщений позивач не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 чим порушив вимоги абз. 7 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У постанові також зазначено, що 29.05.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 написав заяву, що не оспорює допущене правопорушення, повідомляє. Що згідний на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.

Також у постанові зазначені дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також серія і номер його паспорта НОМЕР_2 .

Копією постанови №1796/1 від 24.06.2025 підтверджується виправлення описки у постанові №1796 від 29.05.2025, зазначивши вірний рік народження та номер паспорта ОСОБА_1 : « НОМЕР_3 » та « НОМЕР_4 », відповідно.

З копії заяви №1796 від 29.05.2025 видно, що позивач відповідно до ст. 279-9 КУпАП повідомив відповідача, що він не оспорює допущене ним порушення, а саме те, що 31.03.2025 отримав повістку про необхідність прибуття 03.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 однак не прибув за повісткою. Повідомляє, що згідний на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності за з дотриманням вимог ст.ст. 247, 280, 283, 258, 276, 277 КУпАП винести постанову у справі, у тому числі без його участі, про притягнення до адміністративної відповідальності. Також позивач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 8500,00 грн у строк встановлений законом.

Інформацією з реєстру Оберіг підтверджуєтся, що 10.04.2025 подано звернення до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про неприбуття позивача за повісткою №283 від 31.03.2025 на 03.04.2025.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, зокрема указами № 272/2024 від 06.05.2024, № 470/2024 від 23.07.2024, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 479/2025 від 14.07.2025 затвердженого Законом України № 4525-IX від 15.07.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 478/2025 від 14.07.2025 затвердженого Законом України № 4524-IX від 15.07.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, щодо неприбуття за повісткою.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні. Диспозиція цієї норми не передбачає обов`язкову наявність умислу, а тому таке порушення може бути вчинене і з необережності.

Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

У п. 12 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022 (далі Положення), зазначені повноваження керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, серед яких, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладення адміністративних стягнень.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 7 Положення).

Згідно з п. 1 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У п. 9 Положення визначені завдання покладені на територіальні центр комплектування та соціальної підтримки.

Отже законодавець не розділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними повноважень визначених у п. 9 Положення тих які мають статус юридичної особи і на тих, які цього статусу не мають, право керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 235 КУпАП, прямо передбачено п. 12 Положення.

А тому, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відповідно і особи, яка тимчасово виконує його обов`язки.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до зазначеної вище повістки, позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 03.04.2025, відповідно до реєстру Оберіг відповідач звернувся до органів поліції 10.04.2025 з повідомленням про неприбуття позивача за повісткою, тому день виявлення правопорушення 10.04.2025.

Отже, оскаржувана постанова від 29.0.2025 прийнята в межах тримісячного строку визначеного ч. 7 ст. 38 КУпАП, з дня виявлення правопорушення.

Суд не застосовує примітку до ст. 210 КУпАП, як підставу для незастосування до позивача положень ст. 210, 210-1 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до неї, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951-VIII), Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру, зокрема, персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-VIII). Інформація, яка належить до персональних даних та вноситься до Реєстру, визначена у ст. 7 цього Закону, до якої законодавець у п. 7-1 відніс номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 1951-VII передбачений обов`язок призовника, військовозобов`язаного та резервіста подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

У ч. 3 ст. 14 Закону № 1951-VII визначений перелік персональних даних, які органи ведення реєстру одержують шляхом електронної інформаційної взаємодії. У ній не передбачено такої можливості для отримання даних зазначених у п. 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VII (номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти).

У цій справі позивачу не ставиться у провину порушення порядку оновлення військово-облікових даних, а тому зазначена примітка не може бути застосована у цій справі.

Отже, зазначена примітка до ст. 210 КУпАП може бути застосована, щодо адміністративних правопорушень пов`язаних з оновленням/не оновленням військовозобов`язаним своїх облікових даних, а не щодо правопорушень пов`язаних із неприбуттям за повісткою.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Отже, у громадян України, у тому числі у військовозобов`язаних, яким є позивач, існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Відповідач підтверджує отримання ним повістки №283 31.03.2025 про необхідність прибуття 03.04.2024, що додатково підтверджується розпискою про отримання позивачем повістки з особистим підписом позивача.

Невиконання цього обов`язку буде порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22, та абз. 7. ч. 3 ст. 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та становитиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин.

У п. 9 Положення, визначені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед яких - здійснення заходів оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

У п. 14 Положення зазначено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, відповідає за: - військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; -мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; - своєчасне та повне виконання завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки; - здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до порядку мобілізаційного розгортання, визначеного Міноборони та Генеральним штабом Збройних Сил, а також на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п. 15 Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, зобов`язаний: - забезпечувати виконання особовим складом територіального центру комплектування та соціальної підтримки поставлених перед ним завдань; - розроблення та уточнення плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а також разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування розроблення та виконання плану заходів щодо утримання бази мобілізаційного розгортання в готовності до використання за призначенням; - забезпечувати разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування виконання плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території; - здійснювати контроль за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ та розвідувальних органів).

Чинне законодавство не містить обмежень щодо періодичності здійснення оповіщення особи, чи щодо неможливості здійснення оповіщення особи, яка користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

До того ж, як вище зазначав суд не усі облікові дані військовозобов`язаного, резервіста, призовника можуть бути уточнені шляхом інформаційної взаємодії. Зокрема уточнення даних щодо номера телефону та електронної пошти шляхом інформаційної взаємодії з іншими базами даних не передбачена.

Отже, суд дійшов висновку, що питання оповіщення військовозобов`язаних, призовників та резервістів є виключною компетенцією територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Її потреба визначається виходячи із завдань мобілізаційних планів, стану військового обліку в органі військового управління, отриманих ним завдань тощо.

В умовах військової агресії Російської Федерації проти України, втручання будь-яких органів та осіб в можливість та порядок проведення оповіщення, не у встановлений законом спосіб, може мати вкрай негативні наслідки для обороноздатності України та шкодитиме національним інтересам держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Надана відповідачем копія отриманої ним повістки №283 від 31.03.2025 містить всі необхідні реквізити, зазначені у ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Водночас, у ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Як вище встановив суд, у період з 01.04.2025 по 09.04.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні за плановим направленням, під час якого проводилось лікування у виді внутрішньовенного введення фармакологічного засобу, ультразвукового та магнітно-резонансного обстеження.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач саме з метою неприбуття за повісткою, яку отримав 31.03.2025, планово здійснював лікування захворювання у період з 01.04.2025 по 09.04.2025.

А тому, суд дійшов висновку, що позивач 03.04.2025 не прибув за повісткою з поважних причин, у зв`язку з перебуванням на лікуванні у медичному закладі з 01.04.2025 по 09.04.2025.

Крім того, у ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі неприбуття за повісткою громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Отже, військовозобов`язаний, який не прибув за повісткою у визначений у ній час з поважних причин повинен упродовж 3ох діб повідомити про причини неявки, з подальшим прибуттям упродовж у семиденний строк, без необхідності отримання нової повістки.

Як встановив вище суд, позивач 09.04.2025 надіслав відповідачу поштовим зв`язком лист у якому повідомив причини неявки за повісткою 03.04.2025.

Після виписки з медичного закладу позивач самостійно у територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не прибув, вважаючи, що його мають повторно викликати повісткою.

На переконання суду, неприбуття військовозобов`язаного за повісткою у семиденний строк після припинення поважних причин неприбуття (у цьому випадку хвороби) є порушенням зазначених вище вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», щодо обов`язку з`явитися за повісткою.

У ст. 279-9 КУпАП передбачено, що у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.

Суд встановив, що позивач 29.05.2025 написав заяву №1796 у якій повідомляє, що не оспорює допущене ним порушення, а саме те, що 31.03.2025 отримав повістку про необхідність прибуття 03.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 однак не прибув за повісткою. Повідомляє, що згідний на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності з дотриманням вимог ст.ст. 247, 280, 283, 258, 276, 277 КУпАП винести постанову у справі, у тому числі без його участі, про притягнення до адміністративної відповідальності. Також позивач зобов`язався сплатити штраф у розмірі 8500,00 грн у строк встановлений законом.

У матеріалах справи відсутні докази того, що зазначена заява написана під примусом з боку службовців відповідача.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач подавав скарги керівнику відповідача, органу вищого рівня чи звертався з відповідною заявою у правоохоронні органи на протиправні дії службовців відповідача, щодо здійснення до нього примусу з метою написання вказаної вище заяви.

Отже, у суду відсутні підстави ставити під сумнів волевиявлення позивача зазначене у вказаній вище заяві № 1796 від 29.05.2025 про неоспорювання допущеного правопорушення та згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, суд зазначає, що інші доводи позивача не спростовують зазначених вище висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 246 КАС України відмовляючи у позові у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зазначає мотиви, з яких він дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята без порушень ст. 19 Конституції України та на підставі вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою.

Оскаржувана постанова є обґрунтованою - у ній міститься конкретна суть порушення (коли конкретно позивач отримав повістку та не прибув за нею, зазначено інформацію відповідно до вимог ст. 283 КУпАП), яким законом передбачений обов`язок прибуття за повісткою, а також якою нормою передбачена адміністративна відповідальність за таке порушення; вона прийнята безсторонньо, добросовісно та розсудливо на позивача накладений штраф у розмірі нижньої межі санкції, яка передбачена за це адміністративне правопорушення, що також свідчить про дотримання принципу пропорційності.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази та вимоги ст. 279-9 КУпАП суд дійшов висновку, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувалася з дотриманням вимог чинного законодавства та принципу рівності перед законом.

Оскаржувана постанова прийнята протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є такою, що прийнята у межах повноважень та на підставі закону, тому її слід залишити без змін, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №1796 від 29.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_3 )

Повне судове рішення складено 31.07.2025.

Головуючий:Р. Я. Смалюх