Справа № 120/2911/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 р. Справа № 120/2911/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень та постанов,

УСТАНОВИВ:

05.03.2025 до суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень щодо вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000084/ВН085/25 від 10.02.2025, № 000085/BH086/25 від 10.02.2025, № 000083/BH084/25 від 10.02.2025, № 000082/BH083/25 від 10.02.2025, № 000079/BH080/25 від 10.02.2025, № 000078/ВН079/25 від 10.02.2025, № 000080/BH081/25 від 10.02.2025, № 000081/BH082/25 від 10.02.2025 та постанов про накладення штрафу № 000031 від 24.02.2025, № 000032 від 24.02.2025, № 000033 від 24.02.2025, № 000034 від 24.02.2025.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 04.02.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті у Вінницькій області було проведено перевірку магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт № 000011/ВН012/25, у якому зафіксовано порушення вимог чинного законодавства. На підставі цього акту відповідачем прийнято низку рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції та притягнуто позивача до відповідальності у виді накладення штрафу.

Разом з тим, на думку позивача, прийняті відповідачем рішення є протиправними, оскільки відповідачем не було належним чином обґрунтовано висновків щодо невідповідності продукції встановленим вимогам, а також неправомірно покладено обов`язок доведення відповідності продукції саме на позивача, що суперечить основоположним принципам ринкового нагляду. Відповідач не врахував, що у позивача відсутні повноваження виробника або імпортера, а отже, він не несе обов`язку щодо сертифікації продукції та її маркування відповідно до законодавства.

Крім того, відповідачем не було дотримано принципу пропорційності, оскільки вжиті заходи щодо обмеження надання продукції на ринку та накладення штрафів є надмірними та не обґрунтованими конкретними доказами ризику для споживачів чи безпеки продукції. Відсутність належного повідомлення про перевірку, недотримання порядку її проведення та необґрунтованість висновків свідчать про порушення основних гарантій суб`єкта господарювання, передбачених законодавством України.

Таким чином, позивач з оскаржуваними рішеннями та постановами відповідача не погоджується, вважає їх протиправними та неправомірними, а тому звертається до суду з позовом про їх скасування.

Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

19.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції, яка реалізовувалася ФОП ОСОБА_1 , було прийнято правомірно за результатами планової перевірки характеристик продукції, проведеної на підставі наказу від 03.02.2025 № 193. Під час перевірки встановлено, що у продажу знаходиться продукція, зокрема автомобільні лампи та сайлентблоки, яка не відповідає вимогам чинного законодавства: відсутня товарно-супровідна документація, сертифікати відповідності, відомості про виробника українською мовою тощо.

Відповідач наголошує на тому, що згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", якщо виробника не ідентифіковано, особою, яка ввела продукцію в обіг, вважається той суб`єкт господарювання, який не надав відповідних документів під час перевірки. Таким чином вважається, що саме ФОП ОСОБА_1 не надав необхідної документації на момент перевірки та є особою, яка ввела відповідну продукцію в обіг і підлягає відповідальності.

Крім того, Укртрансбезпека вважає, що мала право не надсилати проєкти рішень про обмежувальні заходи, оскільки діяла в умовах, які вимагали термінового реагування на ризики для суспільних інтересів. Таке право прямо передбачене ч. 15 ст. 33 зазначеного вище Закону.

Відповідач також спростовує доводи позивача щодо необхідності проведення експертизи (випробувань) продукції, наголошуючи, що в даному випадку достатньо було виявлення формальної невідповідності ? відсутності обов`язкової документації.

05.05.2025 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, яким представник позивача надав договір-доручення та документи на підтвердження оплати послуг адвоката на суму 20 000 грн з проханням вирішити питання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу.

Також 05.05.2025 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача повідомив про те, що рішенням Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000205/ВН206/25 від 01.05.2025 було скасовано винесені щодо ФОП ОСОБА_1 спірні рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

Ухвалою суду від 30.07.2025 провадження у справі закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України в частині позовних вимог щодо скасування оскаржуваних рішень відповідача про вжиття обмежувальних заходів. Крім того, вирішено повернути позивачу сплачений за цими позовними вимогами судовий збір у розмірі 24 224,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 04.02.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті у Вінницькій області на підставі наказу від 03.02.2025 № 193, виданого направлення № 000010 та відповідно до Законів України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", "Про загальну безпечність нехарчової продукції" проведено перевірку магазину ФОП ОСОБА_1 , під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_2.

Предметом вказаної перевірки визначено нові частини та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах.

Термін проведення перевірки ? з 04.02.2025 по 07.02.2025.

Підстава проведення перевірки ? секторальний план державного ринкового нагляду на 2025 рік.

За результатами перевірки відповідач склав акт № 000011/ВН012/25 від 04.02.2025, яким зафіксував порушення позивачем вимог ч. 5, ч. 7 ст. 8, п. 2, 3, 6 ч. 7 ст. 23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", п. 1, 2, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", п. 1.2, 7.1, 7.2, 8.1, 8.2, 8.3, 12.4 Наказу Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 "Про затвердження Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання" щодо продукції:

- лампи автомобільної Henen PX26d H7 12V 55W yellow beam 2712LLW (BL1), ш/к 119;

- лампи автомобільної NARVA 9007, ш/к 058 HB5, 48007, 12V 65/55W;

- лампи автомобільної BREVIA Power +30%, H4, 60/55W, P431-38, 12V, 12040PC, ш/к 404;

- сайлентблок PROFIT, 2307-0633, suspension armbushing, ш/к 33.

На думку Dідділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, зазначена продукція не відповідає встановленим вимогам, а саме: відсутні документи, що дають змогу відстежити її походження та подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори); відсутній сертифікат відповідності обладнання, відсутні відомості щодо виробника (імпортера або уповноваженого представника) продукції на українській мові, відсутній номер сертифікату типу в супровідній документації, інструкції (керівництві) щодо експлуатації.

При цьому, як відображено в акті перевірки № 000011/ВН012/25 від 04.02.2025, згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" у разі, якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію. В даному випадку суб`єкт господарювання вважається особою, що ввела відповідну продукцію в обіг.

07.02.2025 Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області склав протокол № 000007 про виявлені порушення п. 2 ч. 2 ст. 44 закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", допущені ФОП ОСОБА_1

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000084/ВН085/25 щодо продукції "сайлентблок PROFIT, 2307-0633", suspension armbushing, ш/к 33", яким обмежив надання продукції на ринку приведения продукції у відповідність із встановленими вимогами шляхом співпрацювання (імпортером, уповноваженим представником) з постачальником привести продукцію у відповідність, а саме отримати сертифікат відповідності та нанести маркування. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000085/ВН086/25 щодо продукції "сайлентблок PROFIT, 2307-0633, suspension armbushing, /к 33 ", яким обмежив надання продукції на ринку. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000083/BH084/25 щодо продукції "лампа автомобільна BREVIA Power +30%, H4, 60/55W, P43t-38, 12V, 12040РС, ш/к 404", яким обмежив надання продукції на ринку. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000082/BH083/25 щодо продукції "лампа автомобільна BREVIA Power +30%, H4, 60/55W, P431-38, 12V, 12040РС, Ш/к 404", яким обмежив надання продукції на ринку, приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами шляхом співпрацювання з постачальником (імпортером, уповноваженим представником) привести продукцію у відповідність, а саме отримати сертифікат відповідності та нанести маркування. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000079/BH080/25 щодо продукції "лампа автомобільна Henen PX26d H7 12V 55W yellow beam 2712LLW (BL1), ш/к 119", яким обмежив надання продукції на ринку. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000078/ВН079/25 щодо продукції "лампа автомобільна henen PX26d H7 12V 55W yellow beam 2712LLW (BL1), ш/к 11", яким обмежив надання продукції на ринку приведення продукції у відповідність із встановленими співпрацювання з вимогами (імпортером, постачальником шляхом представником) привести продукцію у відповідність, а саме отримати уповноваженим сертифікат відповідності та нанести маркування. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000080/BH081/25 щодо продукції "лампа автомобільна NARVA 9007, ш/к 058 HB5, 48007, 12V 65/55w", яким обмежив надання продукції на ринку, приведения продукції у відповідність із встановленими вимогами шляхом співпрацювання з постачальником (імпортером, уповноваженим представником) привести продукцію у відповідність, а саме отримати сертифікат відповідності та нанести маркування. Строк виконання ? 12.04.2025.

10.02.2025 відповідач прийняв рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000081/BH082/25 щодо продукції "лампа автомобільна NARVA 9007, ш/к 058 HB5, 48007, 12V 65/55W", яким обмежив надання продукції на ринку. Строк виконання ? 12.04.2025.

24.02.2025 Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області прийняв постанови:

- № 000031, якою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" притягнув ФОП ОСОБА_1 до відповідальності та застосував штраф в сумі 34000 грн;

- № 000032, якою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" притягнув ФОП ОСОБА_1 до відповідальності та застосував штраф в сумі 34000 грн;

- № 000033, якою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" притягнув ФОП ОСОБА_1 до відповідальності та застосував штраф в сумі 34000 грн;

- № 000034, якою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" притягнув ФОП ОСОБА_1 до відповідальності та застосував штраф в сумі 34000 грн.

Вважаючи такі дії Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області протиправними, позивач через свого представника звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Організація та порядок здійснення державного ринкового нагляду, а також державного контролю продукції під час її ввезення на митну територію України визначаються Законом України від 02.12.2010 № 2735-VІ "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (далі ? Закон № 2735).

Відповідно до статті 3 Закону № 2735 законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів.

Згідно з абзацом восьмим статті 1 Закону № 2735 державний ринковий нагляд (далі ? ринковий нагляд) діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

Відповідно до частини 1, 2 статті 10 Закону № 2735 ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі ? Положення), визначено, що Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністраінфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктом 15-1 пункту 5 Положення Укртрансбезпека здійснює державний ринковий нагляд у межах сфери своєї відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1069 (далі ? Постанова № 1069) затверджено Перелік видів продукції, щодо яких органи державного ринкового нагляду здійснюють державний ринковий нагляд, пунктами третім, четвертим, п`ятим якого визначено види продукції, щодо яких державний ринковий нагляд здійснюється Укртрансбезпекою, а також найменування нормативно-правового акта, дія якого поширюється на відповідний вид продукції.

За положеннями ст. 8 Закону № 2735 обов`язки суб`єктів господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції встановлюються цим Законом, Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", виданими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами, технічними регламентами.

Суб`єкти господарювання зобов`язані при здійсненні господарської діяльності ефективно взаємодіяти між собою під час вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, передбачених цим Законом.

Суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на запит органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати:

1) суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію;

2) суб`єкта господарювання, якому вони поставили продукцію.

Зазначена документація надається у випадках, передбачених частиною дванадцятою статті 23 та частиною третьою статті 24 цього Закону.

Суб`єкти господарювання зобов`язані надавати документацію, визначену частиною п`ятою цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено ? протягом десяти років після того, як їм було поставлено відповідну продукцію, та протягом десяти років після того, як вони поставили відповідну продукцію.

У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 2735 до повноважень органів ринкового нагляду, з метою здійснення ринкового нагляду, в межах сфер їх відповідальності, зокрема, належить проводити перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирати зразки продукції та забезпечувати проведення їх експертизи (випробування).

Приписами статті 15 Закону № 2735 визначені права посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, зокрема:

1) проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, перевірки документів та обстеження зразків продукції, відбирати зразки продукції і забезпечувати проведення їх експертизи (випробування);

2) безперешкодно відвідувати, за умови пред`явлення службового посвідчення та направлення на проведення перевірки, у будь-який час протягом часу роботи об`єкта:

а) торговельні та складські приміщення суб`єктів господарювання і місця, зазначені у пункті 2 частини шостої статті 23 цього Закону, для проведення перевірок характеристик продукції і перевірок стану виконання суб`єктами господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;

б) місця, зазначені в пункті 3 частини шостої статті 23 цього Закону, для проведення перевірок додержання вимог щодо представлення продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, перевірок характеристик продукції та перевірок виконання суб`єктами господарювання приписів і рішень відповідно до частини п`ятої статті 26 цього Закону;

в) місця, зазначені в пункті 4 частини шостої статті 23 цього Закону, для проведення перевірок характеристик продукції з дотриманням вимог Митного кодексу України;

3) вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. За згодою органу ринкового нагляду документи і матеріали, необхідні для здійснення ринкового нагляду, їх копії можуть надаватися йому мовою оригіналу або іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, якщо ця мова є зрозумілою для посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб`єкти господарювання зобов`язані у строк не більше ніж тридцять робочих днів за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду;

4) вимагати від посадових осіб суб`єктів господарювання та фізичних осіб-підприємців надання у погоджений з ними строк усних чи письмових пояснень з питань, що виникають під час проведення перевірок і вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів;

5) складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу до суб`єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" та встановлених вимог;

6) складати на основі актів перевірок протоколи про адміністративні правопорушення у сфері здійснення ринкового нагляду та розглядати справи про відповідні адміністративні правопорушення згідно із законом України;

7) залучати у разі потреби в установленому порядку та за рахунок органів ринкового нагляду до здійснення ринкового нагляду працівників наукових установ та фахівців. На осіб, залучених у встановленому порядку до здійснення ринкового нагляду, поширюються обов`язки, визначені пунктами 1-5 частини першої статті 17 цього Закону;

8) вимагати від посадових осіб суб`єктів господарювання та фізичних осіб - підприємців припинення дій, які перешкоджають здійсненню заходів ринкового нагляду, а в разі їх відмови від припинення таких дій - звертатися до органів Національної поліції за допомогою у здійсненні законної діяльності з ринкового нагляду.

Частиною третьою статті 23 Закону № 2735 передбачено, що органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.

Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові ? у розповсюджувачів та виробників такої продукції.

Відповідно до чч.. 4, 5 статті 23 Закону № 2735 предметом таких перевірок є характеристики продукції певного виду (типу), категорії та/або групи.

Під час проведення перевірок продукції певного виду (типу), категорії та/або групи забороняється перевіряти продукцію іншого виду (типу), категорії та/або групи.

У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції органом ринкового нагляду прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, що є предметом перевірки, такі заходи мають бути вжиті суб`єктами господарювання щодо всіх одиниць продукції певного виду (типу), категорії та/або групи, які надаються на ринку та є небезпечними, становлять ризик та/або не відповідають встановленим вимогам.

Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів (рішень) органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази (рішення) та направлення видаються і оформлюються невідкладно.

Перевірки характеристик продукції проводяться: 1) у торговельних та складських приміщеннях суб`єктів господарювання; 2) у місцях введення продукції в експлуатацію (якщо відповідність продукції певним встановленим вимогам може бути визначена лише під час введення її в експлуатацію); 3) за місцем проведення ярмарку, виставки, показу або демонстрації продукції в інший спосіб; 4) у місцях зберігання під митним контролем продукції, митне оформлення якої призупинено за результатами контролю продукції, з дотриманням вимог Митного кодексу України; 5) за місцезнаходженням органу ринкового нагляду (ч. 6 ст. 23 Закону № 2735).

Строк проведення перевірки характеристик продукції не може перевищувати у розповсюджувача цієї продукції чотирьох робочих днів, у виробника такої продукції ? п`яти робочих днів. Продовження строку проведення перевірки не допускається (ч. 10 ст. 23 Закону № 2735).

Судом встановлено, що на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.02.2025 № 193 та направлення Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на проведення перевірки № 000010 посадові особи відповідача провели перевірку належного позивачу магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться у АДРЕСА_2.

Щодо підстав прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу, то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 Закону № 2735 метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Метою здійснення контролю продукції є забезпечення відповідності продукції, що ввозиться на митну територію України, встановленим вимогам до моменту її випуску у вільний обіг на митній території України та недопущення ввезення на митну територію України продукції, яка становить серйозний ризик суспільним інтересам.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 2735 заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів:

1) планові ? згідно із секторальними планами ринкового нагляду;

2) позапланові:

а) за зверненнями споживачів (користувачів) відповідної продукції, а також органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, правоохоронних органів, громадських організацій споживачів (об`єднань споживачів), об`єднань суб`єктів господарювання, у яких міститься інформація про розповсюдження продукції, що завдала шкоди суспільним інтересам чи має недоліки, що можуть завдати такої шкоди, і відсутня інформація, за якою виробника такої продукції може бути ідентифіковано, але міститься інформація, за якою може бути встановлено розповсюджувача, у якого було придбано (виявлено) таку продукцію;

а-1) за ланцюгом постачання, якщо за результатами перевірки характеристик продукції є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності виробника або будь-якого іншого суб`єкта в ланцюгу постачання;

б) у разі якщо під час перевірки характеристик продукції у виробника відповідної продукції виробник доведе що:

він не вводив в обіг продукцію, що є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам;

продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам внаслідок дій чи бездіяльності розповсюджувача (розповсюджувачів) такої продукції.

У випадках, зазначених у підпункті "б" пункту 2 цієї частини, встановлюється за ланцюгом постачання продукції особа, яка ввела таку продукцію в обіг, та особа, внаслідок дій чи бездіяльності якої продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам.

Згідно із ч. 2. ст. 24 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом "а" пункту 2 частини першої цієї статті:

1) на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є:

а) наявність знака відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання вимог щодо форми, опису, правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, а також правил його застосування;

б) наявність супровідної документації, яка має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкція з користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено технічними регламентами, та їх відповідність встановленим вимогам;

в) наявність декларації про відповідність, якщо згідно з технічним регламентом на відповідний вид продукції продукція при її розповсюдженні має супроводжуватися такою декларацією;

2) на наступних етапах перевірки можуть бути проведені:

а) обстеження зразків відповідної продукції та ідентифікація виробника продукції;

б) відбір та експертиза (випробування) зразків продукції (у разі якщо є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам).

Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених підпунктом "б" пункту 2 частини першої цієї статті, об`єктом перевірки є документи, що містять інформацію про походження продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо). Якщо розповсюджувач протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку не надав йому зазначені документи, такий розповсюджувач вважається особою, що ввела цю продукцію в обіг. Під час перевірки характеристик продукції на підставі, визначеній в абзаці третьому підпункту "б" пункту 2 частини першої цієї статті, орган ринкового нагляду також проводить перевірку умов зберігання відповідної продукції (ч. 3 ст. 24 Закону № 2735).

Відповідно положення підпункту 1-1 пункту 1 постанови Кабіну Міністрів України № 738 від 09.06.2011 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання" (далі ? Постанова № 738) надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - обладнання), вимоги щодо типу яких встановлені прийнятими до застосування в Україні єдиними технічними приписами (Правилами Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), дозволяється за наявності: маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Угоди (995_343); або маркування знаком офіційного затвердження типу Європейського Союзу, нанесеного відповідно до вимог директив та регламентів Європейського Союзу, що встановлюють технічні приписи для обладнання; або інформації про сертифікат типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди (зокрема України); або інформації про сертифікат Європейського Союзу про затвердження типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий уповноваженим органом держави ? члена Європейського Союзу.

Таким чином, надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення, може здійснюватися на підставі маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року/директив та регламентів Європейського Союзу або інформації про сертифікат типу обладнання, виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди /держави члена Європейського Союзу, що встановлено постановою Кабіну Міністрів України від 09.06.2011 № 738 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання".

Відповідно до ст. 1. Закону України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" надання на ринку ? будь-яке платне або безоплатне постачання продукції для розповсюдження, споживання чи використання на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності. Тобто, зазначена норма постанови Кабінету Міністрів України № 738 декларує, що для надання на ринку України частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах достатньо лише маркування знаком офіційного затвердження типу, нанесеного відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року або інформації про сертифікат типу, виданий компетентним органом Договірної Сторони Угоди (зокрема України), якщо відповідне маркування не наноситься.

Отже, вказана норма покладає обов`язок на орган ринкового нагляду при перевірці встановити наявність щодо продукції однієї з перелічених вище вимог. Якщо відсутнє відповідне маркування ? запитується інформація про сертифікат типу обладнання і навпаки.

Однак, як з`ясовано судом, в акті перевірки органом ринкового нагляду не встановлено невідповідність характеристик продукції відповідним вимогам, передбаченим постановою Кабіну Міністрів України № 738 та Женевською Угодою 1958 року для надання їх на ринку.

Не встановлено відсутність як одночасно і відповідного маркування, і інформації про сертифікат типу обладнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12. Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" якщо орган державного ринкового нагляду встановив, що продукція за обґрунтованих припущень може бути небезпечною, він невідкладно приймає рішення про тимчасову заборону введення в обіг такої продукції на ринку, в тому числі постачання цієї продукції, пропонування її для постачання або її демонстрації, на строк, необхідний для проведення відповідної експертизи (випробування).

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 2735-VІ якщо орган ринкового нагляду встановив, що продукція становить серйозний ризик, він невідкладно вимагає відповідно до методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженої Кабінетом Міністрів України, від відповідного суб`єкта господарювання вилучити таку продукцію з обігу, відкликати її та/або знищити або привести її в інший спосіб до стану, що виключає її використання, чи забороняє надання такої продукції на ринку.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону № 2735, у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

У разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам та одночасно становить серйозний ризик, орган ринкового нагляду вживає обмежувальних (корегувальних) заходів, передбачених частиною першою статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 2735-VI обмеження надання продукції на ринку здійснюються шляхом: 1) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно із частинами першою і четвертою статті 29 цього Закону); 2) усунення формальної невідповідності (згідно із частиною третьою статті 29 цього Закону); 3) тимчасової заборони надання продукції на ринку.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" обмеження надання продукції на ринку, визначені у пункті 1 частини першої цієї статті, застосовуються органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом, якщо існує можливість приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. Зазначені обмеження можуть застосовуватися до продукції, що надається на ринку, у тому числі тієї, що зберігається на складах виробників (імпортерів), та/або продукції, що перебуває у споживачів (користувачів).

Також частинами 3-5 статті 30 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" визначено, що приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами здійснюється за місцем проживання (місцезнаходженням) споживачів (користувачів) або за місцезнаходженням розповсюджувачів, виробників (імпортерів) чи підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт продукції, а також в інших місцях, у яких можливо здійснити таке приведення. Суб`єкти господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції зобов`язані співпрацювати між собою з метою приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами здійснюється за рахунок суб`єкта господарювання, внаслідок дій чи бездіяльності якого продукція стала такою, що не відповідає встановленим вимогам.

Тимчасова заборона надання продукції на ринку застосовується органами ринкового нагляду у разі прийняття ними рішення про:

1) відбір зразків продукції для проведення їх експертизи (випробування) ?- на строк проведення експертизи (випробування);

2) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами ? на строк дії відповідного обмеження.

Тимчасова заборона надання продукції на ринку запроваджується одночасно з прийняттям рішень, зазначених у цій частині.

У разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам та одночасно становить серйозний ризик, орган ринкового нагляду вживає обмежувальних (корегувальних) заходів, передбачених частиною першою статті 28 цього Закону.

Положеннями частини 1 статті 31 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" передбачено, що заборона надання продукції на ринку (введення в обіг або розповсюдження продукції) застосовується органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закон України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", якщо орган державного ринкового нагляду встановив, що продукція є небезпечною, він невідкладно забороняє введення в обіг такої продукції на ринку та вживає заходів щодо забезпечення такої заборони.

Отже, підставою для тимчасової заборони надання продукції на ринку та в подальшому заборони надання продукції на ринку є встановлення органом ринкового нагляду того, що продукція не відповідає встановленим вимогам, становить серйозний ризик і є небезпечною.

В силу ч. 5. ст. 33 Закону України "Про державний ринковий продукції" будь-який захід щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання, що вживається відповідно до цього Закону або Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", має бути пропорційним рівню загрози відповідної продукції суспільним інтересам. У рішенні про застосування обмеження чи заборону надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання мають бути зазначені підстави його застосування.

За правилами ч. 7 ст. 33 Закону № 2735-VI у рішенні органу ринкового нагляду про заборону чи обмеження надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу або її відкликання зазначаються: 1) обґрунтування підстав прийняття такого рішення; 2) конкретні обмежувальні (корегувальні) заходи та пов`язані з ними дії, що має виконати суб`єкт господарювання, до якого застосовуються такі заходи; 3) потреба у вжитті відповідних обмежувальних (корегувальних) заходів щодо всього обсягу продукції певної марки (моделі, артикулу, модифікації) або її окремих партій чи серій; 4) строк виконання рішення; 5) способи, порядок і строки оскарження суб`єктом господарювання цього рішення; 6) строк повідомлення відповідним суб`єктом господарювання органу ринкового нагляду про виконання рішення.

Згідно з приписами ч.ч. 1-3 ст. 34 Закону №2735-VI з метою контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів органи ринкового нагляду: 1) аналізують повідомлення про виконання цих рішень, надані (надіслані) суб`єктами господарювання, яких стосувалися такі рішення; 2) проводять перевірки стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; 3) здійснюють моніторинг результативності вжитих обмежувальних (корегувальних) заходів.

Суб`єкт господарювання, якого стосується рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, має у визначений у такому рішенні строк надати (надіслати) органу ринкового нагляду, що прийняв відповідне рішення, повідомлення про його виконання. До цього повідомлення суб`єкт господарювання може додавати документи або їх копії, що підтверджують виконання рішення.

У разі якщо інформація, що міститься в повідомленні суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, та долучені до рішення документи є недостатніми для підтвердження результативності виконання цього рішення, а також за наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цієї інформації відповідний орган ринкового нагляду проводить перевірку стану виконання суб`єктом господарювання такого рішення.

Таким чином, органом ринкового нагляду в межах сфери його відповідальності за результатами проведення планової чи позапланової перевірки характеристик продукції, у тому числі відбору зразків продукції та їх експертизи, може прийматися рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, зокрема щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку. Водночас суб`єкт господарювання відповідно до закону має право надати (надіслати) свої пояснення, заперечення та/або інформацію до такого рішення в будь-який час після його прийняття, але до закінчення визначеного строку виконання такого рішення.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 11.02.2025 у справі № 340/1859/22.

Водночас за ч. 5. ст. 34 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" перевірка стану виконання рішення проводиться відповідно до вимог, встановлених статтею 23 цього Закону. За потреби може бути проведено обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, ? відбір і експертизу (випробування) зразків продукції.

Проте в матеріалах справи відсутні докази наявності обґрунтованих підстав вважати, що продукція становить серйозний ризик, є небезпечною. Також відсутні докази проведення Укртрансбезпекою відбору зразків продукції для проведення їх експертизи (випробування) для встановлення того, що продукція не відповідає встановленим вимогам, становить серйозний ризик або є небезпечною.

Відповідно до акта перевірки, рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів та оскаржуваних постанов Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області встановлено відсутність документів, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (товарно-супровідна документація або договори); відсутність сертифікату відповідності обладнання; відсутність відомостей щодо виробника (імпортера або уповноваженого представника) даної продукції на українській мові; відсутність номеру сертифіката типу в супровідній документації, інструкції (керівництві) щодо експлуатації, у зв`язку із чим, відповідачем зроблений висновок про те, що позивачем введено продукцію в обіг, а саме: лампи автомобільної henen PX26d H7 12V 55W yellow beam 2712LLW (BL1), ш/к 119; лампи автомобільної NARVA 9007, ш/к 058 HB5, 48007, 12V 65/55W; лампи автомобільної BREVIA Power +30%, H4, 60/55W, P431-38, 12V, 12040PC, ш/к 404; сайлентблок PROFIT, 2307-0633, suspension armbushing, ш/к 33, оскільки згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукції в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом строку проведення перевірки не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію, що не відповідає вимогам частини 5, частини 7, статті 8, пунктів 2, 3, 6, частини 7 статті 23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції"; пунктам 1, 2, частини 2 статті 6 Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції"; пунктам 1.2, 7.1, 7.2, 8.1, 8.2, 8.3, 12.4 Наказу Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 "Про затвердження Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання".

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону України від 15.01.2015 № 124-VIII "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" результати оцінки відповідності (протоколи випробувань, документи про відповідність тощо) вимогам технічних регламентів, проведеної в інших державах, визнаються і приймаються в Україні згідно з положеннями чинних міжнародних договорів України, які передбачають взаємне визнання результатів оцінки відповідності.

Так, з матеріалів справи можна побачити, а відповідачем не спростовано, що позивачем надано органу ринкового нагляду сертифікати відповідності, сертифікати типу та інші свідоцтва, що є підтвердженням відповідності товару вимогам міжнародних договорів України та нормам вітчизняного законодавства.

В той же час, суд зазначає, що в акті планової перевірки відсутня інформація щодо встановлення наявності або відсутності необхідного маркування, а саме маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, яке відповідає вимогам міжнародної Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах і умовам взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів від 20.03.1958, а також не встановлено, що сертифікати типу на продукцію не відповідають вимогам технічних приписів (Правилам ЄЕК ООН).

Крім того, суд зауважує, що згідно з преамбулою Наказу Мінінфраструктури від 17.08.2012 № 521 "Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання" вказано, що він прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 № 738 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання" (надалі ? Постанова КМУ № 738).

У постанові КМУ № 738 зазначено, що вона прийнята з метою виконання Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року (далі ? Угода), адаптації законодавства України у сфері забезпечення безпеки експлуатації транспортних засобів до законодавства Європейського Союзу та до законодавчого врегулювання.

Відповідно до пп. 1-1 п. 1 постанови КМУ № 738 надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі ? обладнання), вимоги щодо типу яких встановлені прийнятими до застосування в Україні єдиними технічними приписами (Правилами Європейської Економічної Комісії Організації Об`єднаних Націй, що є додатками до Угоди), дозволяється за наявності: маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Угоди): або маркування знаком офіційного затвердження типу Європейського Союзу, нанесеного відповідно до вимог директив та регламентів Європейського Союзу, що встановлюють технічні приписи для обладнання; або інформації про сертифікат типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди (зокрема України); або інформації про сертифікат Європейського Союзу про затвердження типу обладнання (або сертифікат типу транспортного засобу, якщо обладнання є ідентичним тому, яке встановлено на такому транспортному засобі), виданий уповноваженим органом держави - члена Європейського Союзу.

Постановою КМУ № 367 від 27.03.2019 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності" (далі ? Постанова КМУ № 367) внесені зміни до Постанови КМУ № 738 та, зокрема, скасовано вимогу отримання в Україні сертифікату типу або сертифікату відповідності, виданого уповноваженим органом України для автозапчастин, що були офіційно затверджені за типом конструкції у країнах ЄС або в одній із Договірних Сторін Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів (Женевська Угода 1958 року).

Законом України № 1448-ІІІ від 10.02.2000, Україна приєдналася до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, підписаної 20 березня 1958 року в м. Женеві, з поправками 1995 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Цим Україна заявила про намір застосовувати на своїй території Правила ЄЕК ООН, які є додатком до Женевської Угоди 1958 року і містять відповідні технічні приписи.

Відповідно до ст. 1 Женевської Угоди 1958 року для цілей цієї Угоди термін "офіційне затвердження за типом конструкції на підставі Правил" вказує на адміністративну процедуру, через яку компетентні органи Договірної Сторони після проведення необхідних перевірок заявляють, що транспортний засіб, предмети обладнання або частини, подані виготовлювачем, відповідають приписам цих Правил. Надалі виготовлювач засвідчує, що всі транспортні засоби, предмети обладнання та частини, що з`явились на ринку, були виготовлені у повній відповідності до офіційно затвердженого типу.

Згідно із ст. 2 Угоди кожна Договірна Сторона, що застосовує Правила, головним чином через офіційне затвердження за типом конструкції, надає офіційні затвердження за типом конструкції і знаки офіційного затвердження, описані в будь-яких Правилах, для цих типів колісних транспортних засобів, предметів обладнання або частин, на які поширюються ці Правила, за умови, що вона має технічну компетенцію і задоволена заходами по забезпеченню відповідності цього виробу офіційно затвердженому типу, як передбачено в Додатку 2. Кожна Договірна Сторона, що застосовує Правила через офіційне затвердження за типом конструкції, відмовляє в наданні офіційних затверджень за типом конструкції і знаків офіційного затвердження, на які поширюються ці Правила, якщо згадані вище умови не виконані.

Статтею 3 Женевської Угоди 1958 року встановлено, що колісні транспортні засоби, предмети обладнання або частини, стосовно яких будь-яка Договірна Сторона надала офіційне затвердження за типом конструкції відповідно до статті 2 цієї Угоди і які були виготовлені або на території Договірної Сторони, що застосовує ці Правила, або на території іншої країни, і вказаної Договірною Стороною, яка належним чином офіційно затвердила типи колісних транспортних засобів, предметів обладнання або частин, що розглядаються, вважатимуться такими, що відповідають законодавству всіх Договірних Сторін, що застосовують зазначені Правила через офіційне затвердження за типом конструкції.

У разі офіційного затвердження типу обладнання або частин згідно з Правилами ЄЕК ООН орган затвердження Договірної сторони Женевської угоди 1958 видає повідомлення про офіційне затвердження за типом конструкції, яке визнається усіма Договірними сторонами. Це надає право виробнику маркувати знаком офіційного затвердження "Е" кожен предмет обладнання та/або частину, що належать до офіційно затвердженого типу. Водночас Женевська угода 1958 передбачає можливість перевірки чинності наданих затверджень типу шляхом комунікації між органами затвердження Договірних сторін.

Таким чином, надання на ринку предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення, може здійснюватися на підставі маркування знаком офіційного затвердження типу обладнання, нанесеного відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року/директив та регламентів Європейського Союзу або інформації про сертифікат типу обладнання, виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони Угоди /держави-члена Європейського Союзу, що встановлено Постановою КМУ № 738.

У свою чергу, постанова КМУ № 738 має вищу юридичну силу за наказ Мінінфраструктури від 17.08.2012 № 521, норми якого не приведені у відповідність до Постанови КМУ № 738.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий пп. 5.4 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5- рп/2005).

Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про міжнародні договори України" міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Приписами ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" передбачено, що дія цього Закону поширюється на всю продукцію, стосовно якої технічними регламентами не встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення її безпечності, за винятком видів продукції, зазначених у частині третій цієї статті.

Якщо законами України та прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, встановлено спеціальні вимоги щодо забезпечення безпечності певних видів продукції, положення цього Закону застосовуються в частині, що не врегульована зазначеними актами.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" якщо міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено інші вимоги щодо загальної безпечності продукції, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються вимоги міжнародних договорів України.

Тому окремі положення Порядку № 521 не відповідають Постанові КМУ № 738, статті 3 Женевської Угоди 1958 року, законодавству ЄС.

Зазначене залишилось поза увагою відповідача при прийнятті оскаржуваних постанов.

Відповідач у відзиві стверджує, що на момент проведення планової перевірки продукції ФОП ОСОБА_1 не надав запитувану документацію, що дала б змогу підтвердити походження продукції та суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію, що свідчить про введення в обіг продукції, що не відповідає вимогам, у зв`язку з чим суб`єкт господарювання вважається особою, що ввела дану продукцію в обіг.

Вказані твердження відповідача суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Судом встановлено, що на момент проведення планової перевірки позивач надав документ ? накладну № S2 від 31.07.2020, що підтверджує придбання продукції сайлентблок PROFIT, 2307-0633, suspension armbushing, ш/к 33 у ТОВ "ЕСО-АВТОТЕХНІКС. Таким чином, вже під час перевірки органу ринкового нагляду була надана можливість ідентифікувати постачальника зазначеної продукції, а отже, особу, яка ввела її в обіг. Це спростовує твердження відповідача про неможливість встановлення джерела походження товару.

Разом з тим, відповідач, не дочекавшись надання пояснень або додаткових документів, 10.02.2025 одночасно з направленням акту перевірки № 000011/ВН012/25 від 04.02.2025 прийняв рішення про вжиття восьми обмежувальних (корегувальних) заходів щодо різних найменувань продукції, у тому числі ламп автомобільних марок BREVIA, NARVA, henen, а також сайлентблока PROFIT.

Позивач фактично отримав ці документи 17.02.2025, уже після їх прийняття, що позбавило його можливості надати заперечення або пояснення, як цього вимагає ч. 11 ст. 33 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції". Отже, відповідачем було порушено встановлену законом процедуру.

Надалі, 24.02.2025, відповідачем було прийнято чотири постанови ? № 000031, № 000032, № 000033, № 000034, якими ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності та накладено штрафи по 34 000 грн за кожною постановою на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735.

Уже в межах судового розгляду позивач надав додаткові докази, що підтверджують правомірність його дій та безпідставність висновків контролюючого органу, зокрема:

- сертифікат типу № UA*46A(b)062300 на лампу NARVA 9007, що підтверджує її офіційне затвердження відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року;

- висновок про те, що лампи BREVIA Power +30% та henen PX26d H7 не підлягають обов`язковій сертифікації в Україні, оскільки входять до позицій, виключених із відповідного переліку (поз. № 217 ? лампа галогенова );

- письмові пояснення про те, що продукція була закуплена у 2020 році, а тому строк зберігання первинних документів (3 роки) на момент перевірки сплив, що унеможливлює подання частини супровідної документації.

Окремо суд звертає увагу на доводи позивача, які стосуються його статусу як розповсюджувача продукції та відповідно до цього ? обсягу його обов`язків згідно із законодавством.

Позивач обґрунтовано зазначає, що не є виробником або імпортером продукції, яка була предметом перевірки, а здійснює її розповсюдження в роздрібній торговельній мережі. Відповідно до положень Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" саме виробник або уповноважений представник несе відповідальність за:

- нанесення маркування (у тому числі знака офіційного затвердження типу відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року або регламентів ЄС);

- оформлення сертифіката відповідності чи сертифіката типу;

- забезпечення ідентифікації продукції (зазначення назви виробника, моделі, серії, найменування продукції, коду тощо).

Розповсюджувач же, відповідно до статті 24 Закону № 2735, має обов`язок лише перевірити наявність відповідної супровідної документації, маркування або інструкції ? якщо такі передбачені технічними регламентами. Проте у даному випадку продукція (зокрема лампи henen, BREVIA, NARVA) не підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, що підтверджується висновком про відсутність обов`язкової сертифікації для ламп галогенових, включених до позиції № 217 УКТЗЕД ).

Крім того, позивач посилається на норми Постанови КМУ № 738 від 09.06.2011, яка встановлює порядок сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання, а також визначає перелік документів, які є достатніми для надання продукції на ринку України. Відповідно до підпункту 1-1 пункту 1 цієї постанови допуск до ринку дозволено, зокрема, за наявності:

- маркування знаком офіційного затвердження типу, нанесеного відповідно до вимог Женевської угоди 1958 року, або

- інформації про сертифікат типу обладнання, виданий компетентним органом будь-якої Договірної Сторони цієї Угоди, або

- сертифіката затвердження типу ЄС, виданого органом держави ? члена Європейського Союзу.

Таким чином, внутрішня сертифікація в Україні не є обов`язковою, якщо продукція має відповідне міжнародне затвердження або маркування за визнаними міжнародними приписами. Це особливо актуально з огляду на те, що Україна є стороною Женевської угоди 1958 року та імплементувала відповідні технічні приписи у національне законодавство.

На підтвердження вищенаведеного позивач посилається також на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 560/11257/24, у якій суд дійшов висновку, що вимога органу ринкового нагляду щодо надання сертифіката відповідності, оформленого в Україні, є незаконною, якщо продукція має маркування згідно з вимогами міжнародних технічних регламентів (Правила ЄЕК ООН), затверджених у межах Женевської угоди.

Ураховуючи викладене, суд доходить до висновку, що надані позивачем документи, зокрема накладна № S2 від 31.07.2020, дають змогу встановити ланцюг постачання товарів та найменування особи, яка поставила йому продукцію, а щодо іншої продукції ? позивач надав докази, що така не підлягає обов`язковій сертифікації, або вже має сертифікат типу, виданий компетентним органом відповідно до міжнародних вимог, що унеможливлює покладення на позивача обов`язку щодо отримання додаткових документів чи маркування.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до норм ч. 2 ст. 34 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та пункту 4 Порядку, затвердженого Постановою № 1017, суб`єкт господарювання, якого стосується рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, має у визначений у такому рішенні строк надати (надіслати) органу ринкового нагляду, що прийняв відповідне рішення, повідомлення про його виконання. До цього повідомлення суб`єкт господарювання може додавати документи або їх копії, що підтверджують виконання рішення.

Відповідно до ч. 8 ст.і 34 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", якщо за результатами аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або перевірки стану виконання цього рішення встановлено факт невиконання чи часткового виконання суб`єктом господарювання відповідного рішення або виконання рішення не може бути визнано результативним, орган ринкового нагляду невідкладно приймає рішення про внесення змін до зазначеного рішення. Такі зміни можуть передбачати вжиття нових обмежувальних (корегувальних) заходів.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 2735 до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі: введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), ? у розмірі від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на суб`єкта господарювання вже накладено штраф, ? у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками відповідно до їх компетенції.

Суми штрафів, що накладаються органами ринкового нагляду, зараховуються до Державного бюджету України. Про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.

Протокол складається у двох примірниках, які підписуються посадовими особами органу ринкового нагляду та фізичною особою, у тому числі фізичною особою-підприємцем, чи керівником юридичної особи або уповноваженою ним особою.

У разі відмови фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи підписати протокол посадова особа органу ринкового нагляду вносить до такого протоколу відповідний запис.

Один примірник протоколу вручається фізичній особі, у тому числі фізичній особі-підприємцю, чи керівнику юридичної особи або уповноваженій ним особі, а другий ? зберігається в органі ринкового нагляду.

Протокол разом з актом перевірки, поясненнями фізичної особи, у тому числі фізичної особи-підприємця, чи керівника юридичної особи або уповноваженої ним особи (у разі їх наявності) та документами, що стосуються справи, не пізніше наступного робочого дня за днем його складання передається керівнику чи заступнику керівника органу ринкового нагляду, які розглядають справу протягом 15 календарних днів з дня отримання протоколу та відповідних документів і приймають рішення про накладення штрафу. Кожний штраф оформляється окремою постановою.

Постанова надсилається суб`єкту господарювання не пізніше наступного робочого дня за днем її оформлення.

Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення.

У разі несплати штрафу в зазначений строк він стягується в судовому порядку

Суб`єкт господарювання має право оскаржити рішення органу ринкового нагляду про накладення штрафу до керівника органу ринкового нагляду, а також у судовому порядку. У разі оскарження рішення у суді суб`єкт господарювання сплачує штраф після прийняття відповідного рішення керівником органу ринкового нагляду або судом.

З огляду на викладене Укратрансбезпекою неправомірно встановлено порушення підприємством до продукції, що була предметом перевірки.

Для застосування до позивача адміністративно-господарської санкції необхідна наявність встановленого факту порушення. Однак, враховуючи наведені вище висновки суду, підстави для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності відсутні.

У пункті 70 рішення від 20 жовтня 2011 року "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини (далі також ? ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Крім того, ЄСПЛ звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Водночас загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення контролюючим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Проте відповідачем зазначених принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Аналіз змісту оскаржуваних рішень свідчить про те, що вони не відповідають критеріям вмотивованості та обґрунтованості акту індивідуальної дії, що має наслідком визнання таких актів протиправними.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ в справі "Суомінен (Suominen) проти Фінляндії" від 01.07.2003, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Такого обов`язку не виконано відповідачем також і під час судового розгляду справи.

Отже, спірні постанови про накладання штрафу визнаються судом протиправними та скасовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1360,00 грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн, то суд зазначає таке.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому згідно з ч. 6 та ч. 7 ст. 132 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також за змістом частини дев`ятої статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення у вказаній справі зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, - є неспівмірним

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 та від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Згідно з визначенням, наведеним у статті 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано договір-доручення від 25.02.2025, платіжну інструкцію № @2PL396490 від 05.03.2025 та ордер серії АВ № 1184855 від 05.03.2025.

Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Додатково необхідно врахувати, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що витрати позивача на правову допомогу адвоката підлягають зменшенню до 8000,00 грн і що такий розмір відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000031 від 24.02.2025 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 34 000 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000032 від 24.02.2025 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 34 000 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000033 від 24.02.2025 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 34 000 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 000034 від 24.02.2025 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 34 000 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1360,20 грн та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 9360 (дев`ять тисяч триста шістдесят гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Пенькас Вікторія Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: вул. Київська, 16, поверх 8, офіс 801, м. Вінниця, 21000);

3) відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: вул. Василя Порика, 29, м. Вінниця, 21021).

Повне рішення суду складено 31.07.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович