Справа № 420/40263/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.09.2024 №85 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, із зарахуванням до пільгового стажу роботи в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» періодів з 01.07.1994 по 31.12.1999 та з 01.01.2011 по 30.09.2013 та призначити пенсію ОСОБА_1 з 23.09.2024 відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції з врахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 23.09.2024 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, Списком № 2. ГУ ПФУ в Одеській області розглянуто її заяву за принципом екстериторіальності та прийнято рішення № 85 від 30.09.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону, оскільки заявниця не досягла віку 50 років.

В обґрунтування рішення відповідач зазначив, що пенсійний вік визначений у п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 1 становить 50 років, необхідний страховий стаж (Список № 1) не менше 20 років, а пільговий стаж (Список № 1) 7 років 6 місяців. Відповідно до Рішення, вік заявниці становить 48 років. Страховий стаж складає 30 років 06 місяців (з урахуванням кратності 41 рік 6 місяців), пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 11 років , а за Списком № 2 - 07 років 02 місяці.

У рішенні відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Однак, з аналізу додатку до Рішення «Стаж для розрахунку права (РС-право)» вбачається, що періоди з 01.07.1994 по 31.12.1999, з 01.01.2011 по 30.09.2013 не зараховано позивачці до пільгового стажу за Списком № 1. Більше того, у своєму рішенні відповідачем не зазначено та не обґрунтовано, з яких підстав не зараховується спірний період роботи до пільгового стажу на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

Позивач вважає, що непризначення їй пенсії за віком на пільгових умовах та незарахування пільгового стажу за спірний період порушує її конституційне право на соціальне забезпечення - отримання пенсії за роботу у важких та шкідливих умовах на роботах, передбачених Списком № 1, Списком № 2.

Позивач вказує, що відповідно до норм ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Страховий стаж роботи позивачки підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.06.1994. Згідно записів трудової книжки в період з 01.07.1994 по 30.09.2013 позивачка працювала в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт (запис 2, 4), що передбачена Списком № 1 і дає їй право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Крім того, наявність трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується: - довідкою № 1728 від 14.12.2021, виданою ПРАТ «ММК імені Ілічча», про те, що в період з 01.07.1994 по 30.09.2013 (накази про атестацію робочих місць № 137 від 10.05.1994, № 127 від 07.05.1999, № 192 від 30.06.2000, № 224 від 07.05.2004, № 98 від 07.05.2009) виконувала роботи в інших професіях з оброблення металу на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт, що передбачена Списком № 1.

Позивач вказує, що відповідачем зараховано тільки 11 років 0 місяців пільгового стажу за Списком № 1, який розраховано згідно інформації, зазначеної у відомостях по спеціальному стажу Пенсійного фонду України, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, а записи трудової книжки до уваги не взято.

Ухвалою судді від 31.12.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій матеріалів пенсійної справи позивача.

13.01.2025р. від відповідача до суду надійшли витребувані документи - належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

13.01.2025р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 61-63), в якому відповідач вказав, що позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, і просив суд відмовити у позові.

Відповідач вказує, що після реєстрації заяви позивача від 23.09.2024р. про призначення пенсії її було розглянуто ГУ ПФУ в Одеській області та рішенням №85 від 30.09.2024р. позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивачка не досягла віку 50 років. Відповідач вважає, що дата, з якої заявниця матиме право на пенсійну виплату 06.06.2026р.

Відповідач вказує, що страховий стаж позивачки складає 30 років 6 місяців (з урахуванням кратності 41 рік 6 місяців), пільговий стаж за Списком № 1 11 років та за Списком № 2 7 років 2 місяці. Відповідач розрахував пільговий страховий стаж згідно інформації, зазначеної у відомостях по спеціальному стажу ПФУ, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування форми ОК-5.

Відповідач вважає, що положення п. «а» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки з 11.10.2017 року положення Закону № 1788-ХІІ в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються.

Також, відповідач вважає, що спірні правовідносини регулюються п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, відповідно до якої для призначення пенсії Позивачці необхідно досягнути 50 років.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 (а.с. 40-43).

22.09.2024р. позивач подала до органів ПФУ заяву про призначення пенсії (а.с. 107-108). На час звернення за призначенням пенсії позивач досягла 48 років.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням ПФУ в Одеській області, яке рішенням №85 від 30.09.2024р. (а.с. 38) відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з тих підстав, що позивачка не досягла віку 50 років. Також у цьому рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивачки складає 30 років 6 місяців (з урахуванням кратності 41 рік 6 місяців), пільговий стаж за Списком № 1 11 років та за Списком № 2 7 років 2 місяці.

Відповідно до довідки № 1728 від 14.12.2021р. (а.с. 44) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивач працювала повний робочий день в ПРАТ «ММК ім. Ілліча» за період з 01.07.1994р. по 30.09.2013р., виконувала роботи в інших професіях з оброблення металу за професією машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт, що передбачена Списком 1 розділом ІІ підрозділом 5 пунктом «а». Код КП 11.5а, підстава ПКМУ № 36 від 16.01.2003р.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 27.06.1994. (а.с. 45-49) в період з 01.07.1994 по 30.09.2013 позивачка працювала в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт (запис 2, 4), що передбачена Списком № 1.

Відповідно наказів про атестацію робочих місць № 137 від 10.05.1994 (а.с. 28), № 127 від 07.05.1999 (а.с.15), № 192 від 30.06.2000 (а.с. 19), № 224 від 07.05.2004 (а.с. 24), № 98 від 07.05.2009 (а.с. 33) позивач виконувала роботи в інших професіях з оброблення металу на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт, що передбачена Списком № 1.

Згідно з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-VIII), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Наведені норми Закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Разом з цим, суд зазначає, що пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

02.03.2015 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), що набрав чинності 01.04.2015, яким пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів є ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

За змістом пункту 2 резолютивної частини Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

«Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак, оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність».

Отже, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Такий спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII визначив Конституційний Суд у Рішенні №1-р/2020.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дати набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України (23.01.2020) в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, положення зазначених Законів містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 щодо параметру вікового цензу, розбіжність у величині показника вікового цензу для призначення пенсії, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Велика Палата Верховного Суду в п. 56 постанови від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З огляду на викладене, враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача у спірних правовідносинах є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

За таких обставин, у справі, що розглядається, застосуванню підлягають саме норми норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює найбільш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відмова у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах обґрунтована єдиною підставою недосягненням позивачем на час звернення за призначенням пенсії необхідного пенсійного віку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на час звернення з заявою про призначенням пенсії 22.09.2024р. позивач досягла віку 48 років, тобто досягла пенсійного віку (45 років).

За наведених обставин, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з підстав недосягнення нею 50 років, відповідач діяв протиправно.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області №85 від 30.09.2024р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків відповідача про відсутність правових підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 01.07.1994 по 31.12.1999 та з 01.01.2011 по 30.09.2013, суд зазначає таке.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Суд зазначає, що в період з 11.03.1994 року по 16.01.2003 року діяли Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162. У період з 17.01.2003 року по 24.06.2016 року діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 27.06.1994. (а.с. 45-49), в період з 01.07.1994 по 30.09.2013 позивачка працювала в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт (запис 2, 4), що передбачена Списком № 1 і дає їй право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Крім того, наявність трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується: - довідкою № 1728 від 14.12.2021, виданою ПРАТ «ММК імені Ілліча», про те, що в період з 01.07.1994 по 30.09.2013 (накази про атестацію робочих місць № 137 від 10.05.1994, № 127 від 07.05.1999, № 192 від 30.06.2000, № 224 від 07.05.2004, № 98 від 07.05.2009) виконувала роботи в інших професіях з оброблення металу на посаді машиніста крана (кранівника), зайнятого на гарячих ділянках робіт, що передбачена Списком № 1.

Суд зазначає, що трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять дати та номери розпоряджень про прийняття на роботу, посади.

З урахуванням викладеного, а також записів в трудовій книжці в частині спірного періоду та відомостей з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтверджено пільговий стаж роботи позивача в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» у період з 01.07.1994 по 30.09.2013, який, вочевидь, охоплює періоди з 01.07.1994 по 31.12.1999 та з 01.01.2011 по 30.09.2013.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність неврахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів роботи з 01.07.1994 по 31.12.1999 та з 01.01.2011 по 30.09.2013.

Тому зазначені періоди підлягають врахуванню до пільгового стажу роботи за Списком № 1.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 ст.83 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

За встановлених судом обставин та наведеного правового регулювання щодо строку призначення пенсії, пенсія за віком на пільгових умовах має бути призначена позивачу з дня звернення 23.09.2024 року.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, із зарахуванням до пільгового стажу роботи в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» періодів з 01.07.1994 по 31.12.1999 та з 01.01.2011 по 30.09.2013 та призначити пенсію ОСОБА_1 з 23.09.2024 відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції з врахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Задовольняючи повністю позов, суд відповідно до ч.1 ст.139 КАС України стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, який належав до сплати з урахуванням подачі позову через "Електронний суд" (1211,20 грн * 0,8 = 968,96 грн).

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.09.2024 №85 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, із зарахуванням до пільгового стажу роботи в ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» періодів з 01.07.1994 по 31.12.1999 та з 01.01.2011 по 30.09.2013 та призначити пенсію ОСОБА_1 з 23.09.2024 відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції з врахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів