Справа № 380/22940/24
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 рокусправа № 380/22940/24 м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Лютої В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області Марголича В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного порвадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі за текстом відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі за текстом відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 26.05.2025 (вх. №43509), просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.03.2024 №15 про відмову у перерахунку пенсії з врахуванням стажу до 01.01.2004 та заробітної плати за 1990-1995 роки відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 11.03.2024 про перерахунок пенсії, зарахувати до страхового (загального) стажу ОСОБА_3 період проходження військових зборів з 01.07.1976 по 31.08.1976 та заробітну плату за період страхового стажу починаючи з 01.11.1990 по 31.10.1995 (60міс) відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти рішення щодо перерахунку пенсії позивачу.

Ухвалою від 18.11.2024 суддя залишила позовну заяву без руху та встановила позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою від 16.12.2024 суддя прийняла позовну заяву до розгляду і призначила до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.03.2025 суд залучив до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Ухвалою від 23.06.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.03.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львіській області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням архівної довідки НУ «Львівська політехніка» від 08.02.2024 №69-43-104 та для обчислення пенсії враховувати заробітну плату (дохід) за період страхового стажу починаючи з 01.11.1990 по 31.10.1990 (60 міс). За результатами розгялду заяви позивача від 11.03.2024, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії.

Представник ГУ ПФУ у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного законодавства від 14.12.1995 (далі - Угода), пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не передбачено інше. Відповідно до статті 6 Угоди при призначенні пенсії зараховується трудовий (страховий) стаж, в т. ч. і той, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового стажу (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Громадянам, які проживали на території однієї Договірної Сторони і працювали після переселення на території іншої Договірної Сторони, пенсія обчислюється із заробітку (прибутку), який вони отримували на території Договірної Сторони переселення, якщо ними набутий мінімально необхідний трудовий (страховий) стаж для обчислення заробітної плати при призначенні пенсії у відповідності з законодавством Договірної Сторони переселення.

Зазначає, що розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 10 місяців 4 дні. Коефіцієнт страхового стажу становить 0,36833. Заробітна плата врахована за період роботи до 01.01.1992 в Білорусії за період роботи в Україні з 01.04.2019 по 31.10.2020 за даними персоніфікованого обліку. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати (після оптимізації) - 1,40686. Застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки (6188,89) грн. Щодо застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески в розмірі 10846,37 то такий показник застосовується для обрахунку пенсій особам, який пенсія раніше ще не призначалась не залежно від місця проживання на території колишнього СРСР.

Представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області жодного рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача не прийнято.

Позивач подав відповідь на відзив, зазначив ті ж аргументи що і у позовній заяві.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник ГУ ПФУ у Львівській області щодо позову заперечив. Просив суд відмовити повністю.

У судове засідання відпоідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області явку представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

11.03.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. До заяви позивач долучив архівну довідку НУ "Львівська політехніка" від 08.02.2024 №69-43-104. Для обчислення пенсії просив врахувати заробітну плату (дохід) за період страхового стажу починаючи з 01.11.1990 по 31.10.1995 (60міс).

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким 19.03.2024 прийнято рішення №15 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Як видно з названого рішення, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії в частині врахування до страхового стажу періоду проходження військових зборів з 01.07.1976 по 31.08.1976 та врахування заробітної плати в Республіці Білорусь з 1990-1995, відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного законодавства від 14.12.1995, яка припинила свою дію для України 23.12.2023.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу щодо відмови у перерахунку пенсії позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно за статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV), в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

У відповідності до статті 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту "е" статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 вищевказаного Закону до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням архівної довідки НУ «Львівська політехніка» від 08.02.2024 №69-43-104 та для обчислення пенсії враховувати заробітну плату (дохід) за період страхового стажу починаючи з 01.11.1990 по 31.10.1990 (60 міс).

Рішенням №15 від 19.03.2024 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії в частині врахування до страхового стажу періоду проходження військових зборів з 01.07.1976 по 31.08.1976 та врахування заробітної плати в республіці білорусь з 1990-1995, відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного законодавства від 14.12.1995, яка припинила свою дію для України 23.12.2023.

В оскарженому рішенні зазначено, що згідно з довідкою від 08.02.2024 № 69-43-104 після присвоєння кваліфікації ОСОБА_4 , його було направлено на військові збори з 01.07.1976 по 31.08.1976, що є військовою підготовкою, а не військовою службою.

З цього приводу, суд зазначає.

Відповідно до архівної довідки Національного університету "Львівська політехніка" від 08.02.2024 №69-43-104 ОСОБА_1 навчався у Львівському політехнічному інституті на денній формі механіко-машинобудівного факультету за спеціальністю «Автомобілі та трактори» з 01.09.1971. 30.06.1976 закінчив повний теоретичний курс навчання та видано диплом НОМЕР_1 реєстраційний номер №1130 з присвоєнням кваліфікації інженер-механік і з 01 липня до 31 серпня 1976 року направлений на військові збори з виплатою стипендії.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. Військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна. Програми військової підготовки розробляються згідно з вимогами кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу та програм військової підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України.

Як передбачено пунктами 13, 15, 17, 19 Порядку проведення військової підготовки студентів вищих навчальних закладів за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року №48 військова підготовка здійснюється у формі навчальних занять, самостійної роботи студентів, практичної підготовки, навчального збору, контрольних заходів. Громадяни, які мають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли теоретичний і практичний курс навчання з військової підготовки у відповідному військовому навчальному підрозділі чи вищому військовому навчальному закладі та комплексні практичні заняття з вивчення курсу первинної військово-професійної підготовки, залучаються до проходження навчального збору, передбаченого програмою військової підготовки.

Навчальний збір організовується після закінчення навчання у військовому навчальному підрозділі чи вищому військовому навчальному закладі у поточному році або за рахунок часу, відведеного на канікулярну відпустку здобувачів вищої освіти. Під час навчального збору на громадян поширюються права та обов`язки, встановлені актами законодавства для військовозобов`язаних, призваних на збори. Навчальний збір проводиться у військових частинах (на кораблях) або у вищих військових навчальних закладах (військових інститутах), які мають відповідну матеріально-технічну базу для проведення практичного навчання. Порядок призову і направлення студентів та інших осіб на навчальний збір, проходження перед початком навчального збору медичного огляду визначається Міноборони разом з Генеральним штабом Збройних Сил. Згідно з пунктом 19 Порядку №48 навчальний збір завершується складенням студентами та іншими особами екзамену.

Відповідно до пунктів 2, 3 Розділу І Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу яка затверджена спільним наказом Міністерства оборони України та Міністерством освіти і науки України від 14.12.2015 №719/1289, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за №1678/28123, військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу (далі - військова підготовка) на добровільних засадах проходять громадяни, які мають або здобувають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями. Військова підготовка проводиться у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - ВНП) або у вищих військових навчальних закладах (далі - ВВНЗ).

Як передбачено, пунктом 1 Розділу ІІІ вказаної вище Інструкції №719/1289 військова підготовка громадян організовується і проводиться згідно з вимогами Закону України "Про вищу освіту", Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року №48(зі змінами), та цієї Інструкції.

Військова підготовка включається до освітніх (освітньо-професійних чи освітньо-наукових) програм підготовки та навчальних планів вищого навчального закладу, здобувачі вищої освіти якого проходять військову підготовку як окрему навчальну дисципліну, і складається з теоретичного і практичного курсів військової підготовки у військовому навчальному підрозділі або у вищому військовому навчальному закладі, комплексних практичних занять з вивчення курсу первинної військово-професійної підготовки на базі військових частин або навчальних центрів вищих військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів) та навчального збору.

Згідно з п. 13 Порядку проведення військової підготовки студентів вищих навчальних закладів за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року № 48 (надалі - Порядок № 48) військова підготовка здійснюється у формі навчальних занять, самостійної роботи студентів, практичної підготовки, навчального збору, контрольних заходів.

Відповідно до п. 14 Порядку № 48 навчальний збір організовується після закінчення навчання у військовому навчальному підрозділі або вищому військовому навчальному закладі у поточному році або за рахунок часу, відведеного на канікулярну відпустку студентів.

Навчальний збір завершується складенням студентами та іншими особами екзамену (п. 19 Порядку).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженої наказом Міністерства оборони України, Міністерства освіти і науки України 14 грудня 2015 року № 719/1289 (надалі Інструкція) військова підготовка включається до освітніх (освітньо-професійних чи освітньо-наукових) програм підготовки та навчальних планів вищого навчального закладу, здобувачі вищої освіти якого проходять військову підготовку як окрему навчальну дисципліну, і складається з теоретичного і практичного курсів військової підготовки у військовому навчальному підрозділі або у вищому військовому навчальному закладі, комплексних практичних занять з вивчення курсу первинної військово-професійної підготовки на базі військових частин або навчальних центрів вищих військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів) та навчального збору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна, а тому період проходження військових зборів позивача підлягає зарахуванню до його загального страхового стажу.

Зазначений вище висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.04.2019 року у справі №636/1332/17.

Відтак, покликання відповідача, на те, що оскільки позивач не проходив жодного виду військової служби, а лише військові збори, тому не має права на зарахування до його загального страхового стажу суд розсіцює критично.

Згідно з пунктами 1-4 Розділу ІV Інструкції громадяни, які мають або здобувають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра та пройшли теоретичний і практичний курси навчання з військової підготовки у відповідному ВНП або ВВНЗ, залучаються до проходження передбаченого програмою військової підготовки навчального збору.

Проведення навчального збору є завершальним етапом військової підготовки громадян (п.4.2.Інструкції).

Як передбачено пунктом 10 Розділу V Інструкції №719/1289 громадянам України, які здобули вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу або за їх бажанням можуть бути прийняті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Відтак суд висновує, що відмовляючи позивачу в перерахунку його пенсії, з урахуванням періоду проходження військових зборів з 01.07.1976 до 31.08.1976, відповідач діяв всупереч нормам чинного законодавства.

Щодо не врахування заробітної плати в республіці білорусь з 1990-1995, відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного законодавства від 14.12.1995, яка припинила свою дію для України 23.12.2023, суд зазначає.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частина I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та республіка білорусь (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що на час трудової діяльності позивача у білорусії Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем.

Однак, згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи NR (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Виходячи зі змісту оскарженого рішення, суд зауважує, що у такому відсутня оцінка в частині не врахування заробітної плати позивача в республіці білорусь за 1990-1995 роки, тому вимоги позивача у цій частині є передчасними.

Отже, щодо врахування заробітної плати в республіці білорусь за 1990-1995 роки спочатку має надати оцінку територіальний орган Пенсійного фонду України як уповноважений орган, що призначає (перераховує) пенсії, і лише у разі відмови, суд оцінює правомірність таких дій відповідача.

Відтак, застосовуючи механізм ефективного захисту порушеного суб`єктом владних повноважень права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2024.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 19.03.2024 №15 про відмову у перерахунку пенсії з врахуванням стажу до 01.01.2004 та заробітної плати за 1990-1995 роки відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою повного відновлення прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового (загального) стажу ОСОБА_1 період проходження військових зборів з 01.07.1976 до 31.08.1976, відповідно до архівної довідки НУ «Львівська політехніка» від 08.02.2024 №69-43-104 та повторно розглянути заяву від 11.03.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача необзіжно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.03.2024 №15 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15) зарахувати до страхового (загального) стажу ОСОБА_1 період проходження військових зборів з 01.07.1976 до 31.08.1976, відповідно до архівної довідки Національного Університету «Львівська політехніка» від 08.02.2024 №69-43-104.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду наданих в мотивувальній частині судового рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (., місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15), за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 31.07.2025.

СуддяМричко Н.І.