Справа № 160/3455/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 липня 2025 року Справа № 160/3455/25 ЗП/280/304/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (49089, м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року № 52-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » щодо встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби головному спеціалісту відділу управління персоналом ОСОБА_1 на 2025 рік, а саме у період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року на рівні 30 % місячного посадового окладу;

- зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату головному спеціалісту відділу управління персоналом ОСОБА_3 надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2025 року відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про державну службу».

В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що оскаржуваний наказ від 01 січня 2025 року №52-к у частині встановленого розміру надбавки за вислугу років на державній службі у 2025 році є протиправним, прийнятий без дотримання чинних норм Закону України «Про державну службу», порушує право позивача на належну оплату праці, а тому підлягає скасуванню. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону №889-VIII, розмір надбавки за вислугу років на державній службі у період з 01 січня 2025 року повинен становити 50% від посадового окладу, враховуючи 18 років 6 місяців стажу державної служби. Втім, відповідачем в оскаржуваному наказі під час встановлення розміру надбавки за вислугу років на державній службі у 2025 році наведені положення частини 1 статті 52 Закону №889-VIII протиправно не застосовано. Позовну заяву просить задовольнити.

Ухвалою судді від 03 березня 2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

04 березня 2025 року предстаником відповідача до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. з 01 січня 2025 року одночасно діють норми Закону України «Про державну службу», який визначає право на отримання надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу та норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яким визначено що у 2025 році надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Крім того, пунктом 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грурня 2023 року №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням сімей і рівнів посад, юрисдикції та типів державних органів у 2024 році та перелік типових посад державної служби в межах рівнів посад. Також. вказує, що відповідно до частини сьомої статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» структура і штатна чисельність апаратів місцевих судів за погодженням із головою суду затверджуються відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України, апаратів апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів - Державною судовою адміністрацією України за погодженням з головою суду в межах видатків на утримання відповідного суду. Тимчасова структура та тимчасова штатна чисельність апарату новоутвореного суду затверджується тимчасово виконуючим обов`язки керівника апарату цього суду за погодженням із Головою Державної судової адміністрації України. Підпунктом 10 пункту 6 розділу ІІІ Положення про апарат Дніпропетровського окружного адміністративного суду, затвердженого Рішенням Зборів суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду 21 червня 2019 року встановлено, що керівник апарату суду відповідно до наданих повноважень забезпечує розроблення й подання на затвердження в установленому порядку структури та штатного розпису апарату суду, його штатної чисельності. При розробленні, поданні та затвердженні штатного розпису Дніпропетровського окружного адміністративного суду на 2025 рік були враховані норми вищевказаних законодавчих актів. Реалізовуючи свої повноваження розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня у спірних правовідносинах, Дніпропетровський окружний адміністративний суд позбавлений можливості надавати оцінку будь-якому закону на предмет його якості та/або конституційності, а отже позбавлений і можливості на свій розсуд обирати для застосування той чи інший закон, яким визначається розмір надбавки за вислугу років на державній службі, а зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі й Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», тому у суду були відсутні будь-які правові підстави не виконувати вказані вимоги чинних законів України. Відтак, при нарахуванні та виплаті позивачу розміру надбавки за вислугу років на державній службі, Дніпропетровський окружний адміністративний суд діяв на підставі та в межах, передбачених Конституцією України, Бюджетним кодексом України та законами України. З огляду на вказане к задоволенні позову просить відмовити.

03 березня 2025 року ухвалою суду провадження у справі № 160/3455/25 зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №240/7215/24 (провадження №Пз/990/9/24).

03 червня 2025 року від позивача на адресу суду надійшла заява про поновлення провадження по справі.

Ухвалою суду від 09 червня 2025 року провадження у справі поновлено.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом Дніпроптеровського окружного адміністративного суду з 03 жовтня 2019 року, якій присвоєно 6 (шостий) ранг державного службовця в межах категорії «В» займаної посади.

Наказом виконуючого обов`язки керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року № 388-к, позивачу з 22 червня 2023 року головному спеціалісту відділу управління персоналом ОСОБА_1 надбавку за вислугу років в розмірі 50 % місячного посадового окладу.

Наказом виконуючого обов`язки керівника апарату Дніпроптеровського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року №52-к, ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у 2025 році з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року у розмірі 30% посадового окладу (стаж державної служби станом на 01 січня 2025 року становить 18 років 06 місяців 09 днів).

Не погоджуючись із правомірністю встановлення надбавки за вислугу років на державній службі з 01 січня 2025 року у розмірі 30%, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України "Про державну службу" та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про державну службу" визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Згідно статтей 46, 50 Закону України "Про державну службу" стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону "Про державну службу" надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Однак, 01 січня 2025 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» №4059-ІХ від 19 листопада 2024 року, абзацом другим підпункту 2 пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Таким чином, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" запроваджено норму, яка суперечить нормі частини 1 статті 52 Закону України "Про державну службу", а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.

Суд враховує, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їх протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права.

Для безумовного дотримання конституційних імперативних норм щодо обов`язку кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України (стаття 68 Основного Закону України) надважливо, щоб система законодавства відповідала усім критеріям "якості закону", зокрема, правове регулювання було чітким та послідовним, не допускало неоднозначного тлумачення правових норм, а також існування суперечливих або конфліктуючих між собою положень.

Логіка полягає у тому, що якщо норми, які регулюють співіснування людей, мають забезпечувати чіткі орієнтири правомірності поведінки і правовий порядок, то вони не повинні суперечити одна одній, мають взаємно узгоджуватись; позначаючи сукупність узгоджених між собою елементів як "систему"; норми права повинні створювати здатний належним чином функціонувати порядок людського співіснування.

Водночас, відступ від цього критерію призводить до виникнення колізій у законодавстві, що зумовлює настання негативних наслідків, зокрема, появу значної кількості юридичних спорів; перешкоду для формування єдиної та сталої судової практики; необхідність відступу від раніше сформульованих правових висновків Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду; врешті це стає однією з вагомих причин зниження довіри до суб`єктів владних повноважень, судів та держави в цілому.

Крім того, поява колізій у законодавстві створює для особи ситуацію правової невизначеності, при якій виникають справедливі запитання: чи потрібно знати і дотримуватися всіх (без винятку) законів; якщо знати і дотримуватися одного чинного закону або норми закону, чи це означає презумпцію правомірності поведінки особи та неможливість її притягнення до відповідальності або настання інших негативних наслідків.

Загальні підходи до вирішення колізій у законодавстві визначені у положеннях Конституції України, зокрема:

1) Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (частини 1-3 статті 8);

2) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ВРУ), є частиною національного законодавства України; укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (стаття 9);

3) закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У свою чергу Кодекс адміністративного судочинства України містить такі норми, які визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві:

1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (частини 1-2 статті 6);

2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України та ін.

Тлумачення норм судами є квазірегулюванням, яке виступає додатковим інструментом зміцнення верховенства права в Україні. Особливо помічним цей інструмент є тоді, коли, зокрема, існує необхідність у подоланні колізій та заповнення правовим регулюванням прогалин в законодавстві; квазірегулювання сприяє розвитку доктрини права та є індикатором для законодавця, що ті чи ті відносини повинні бути врегульовані, що суспільні відносини змінилися, ускладнилися і потребують нагального законодавчого регулювання і що законодавець вже запізнюється у їх унормуванні

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом

За умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України "Про державну службу", а не Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік".

У рішенні від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині 2 статті 19, статті 130 Конституції України.

Виходячи з того, що предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У свою чергу, роз`яснення НАДС, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності встановлення позивачу з 01 січня 2025 року надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу у спірних правовідносинах в розумінні зазначеної норми Закону.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, позивач за наявності стажу державної служби білюше 18 років, має право на отримання надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статтіт 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки предметом спору є нарахування та виплата надбавки за вислугу років на державній службі, яка згідно з частиною 2 статті 50 Закону України «Про державну службу» входить до структури заробітної плати державного службовця, позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього адміністративного позову.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивач звільнений від його сплати.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року № 52-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на 2025 рік ОСОБА_2 » щодо встановленого розміру надбавки за вислугу років державної служби головному спеціалісту відділу управління персоналом ОСОБА_3 на 2025 рік, а саме у період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року на рівні 30 % місячного посадового окладу.

Зобов`язати Дніпропетровський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату головному спеціалісту відділу управління персоналом ОСОБА_3 надбавки за вислугу років державної служби з 1 січня 2025 року відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про державну службу».

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 30 липня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов