Справа № 440/321/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 р. Справа № 440/321/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва) у справі №440/321/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту - ГУНП в Полтавській області, відповідач), що полягає у не нарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області, що полягає у не врахуванні індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення, розрахованої на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та здійснити виплату суми перерахунку з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період служби в Національній поліції України з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області нарахувати та вплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період служби в Національній поліції України з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Зобов`язано ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язано ГУНП в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області, що полягає у не врахуванні індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зобов`язано ГУНП в Полтавській області перерахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення, розрахованої на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та здійснити виплату суми перерахунку з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

ГУНП в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати таке рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на неврахування судом усіх обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року.

Зазначає, що до 18.10.2017 Порядок проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 не містив категорію осіб, як поліцейські.

Отже на момент виникнення спірних правовідносин був відсутній підзаконний нормативно-правовий акт, яким врегульовано порядок нарахування та виплати поліцейським індексації грошового забезпечення.

Крім того, судом не враховано, що величина індексу споживчих цін не перевищила встановлений законом поріг індексації у 103% (крім квітня 2016), в зв`язку з чим відповідач правомірно не проводив виплату зазначеної індексації.

Щодо неврахування індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати ОГД при звільненні зі служби в поліції зазначає, що індексація не входить до складу грошового забезпечення та не є одним із видів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а її відсутність в вичерпному переліку складових для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні свідчить про те, що індексація не повинна враховуватися при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським.

Вказує на неможливість врахування судової практики Верховного Суду, яка була застосована судом першої інстанції.

Стосовно невиплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 30.09.2019, зазначає, що така компенсація не передбачена законодавством, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Не погоджується з висновками суду щодо протиправності бездіяльності відповідача, що полягає у не врахуванні індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Також висловлює доводи щодо незгоди із стягненням витрат на надання правничої допомоги.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а при його винесенні було з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, просив залишити останнє без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходила службу на посадах в Національній поліції (Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області) з 07.11.2015 по 30.09.2019, що підтверджується копією трудової книжки, послужного списку.

З 07.11.2015 позивач призначена на посаду старшим слідчим слідчого управління ГУ НП в Полтавській області наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області №1 о/с від 07.11.2015.

Наказом ГУ НП в Полтавській області № 498 о/с від 30.09.2019 позивача, на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції з 30.09.2019. Вислуга років станом на 30.09.2019 складає 24 роки 01 місяць 17 днів. Вказано, що має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 24 роки. При звільненні має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 33 календарних дні.

За період із 07.11.2015 по 31.10.2017 індексація грошового забезпечення не проводилась. Розмір грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні становив: посадовий оклад 2600,00 грн., спеціальне звання 2200,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції - 2160,00 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 390,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 3132,00 грн., премія - 5283,87 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована в розмірі 94595,22 грн. (15765,87 грн*25%*24 роки) та виплачена згідно наказу ГУНП від 30.09.2019 № 498 о/с у сумі 93176,29 грн. (з відрахуванням військового збору (1,5%), що вбачається з листа ГУНП в Полтавській області №29/182-зі від 01.11.2023.

Кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні перераховано відповідно до відомостей на виплату грошового забезпечення за жовтень 2019 року.

Листом ГУНП в Полтавській області №29/182-зі від 01.11.2023 позивачу повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, згідно яких "індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби". Оскільки вищевказана постанова набрала чинності з 24 жовтня 2017 року, виплата індексації грошового забезпечення поліцейським здійснювалась з листопада 2017 року. Нарахування та виплату індексації за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року здійснити неможливо у зв`язку з відсутністю правових підстав. Згідно з пунктом VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентної надбавки за стаж служби в поліції, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. Індексація грошового забезпечення не підлягає віднесенню до зазначеного переліку, оскільки передбачена окремою постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", згідно з якою індексація - це виплата роботодавцем працівникові компенсації (додаткових коштів) у зв`язку зі зростанням індексу інфляції (індексу споживчих цін). Відтак індексація не є видом грошового забезпечення та не може бути включена до розміру грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Розмір грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні позивача становив 15765,87 грн.: посадовий оклад 2600,00 грн., спеціальне звання 2200,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції - 2160,00 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 390,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 3132,00 грн., премія - 5283,87 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована в розмірі 94595,22 грн. (15765,87 грн*25%*24 роки) та виплачена згідно наказу ГУНП від 30.09.2019 № 498 о/с у сумі 93176,29 грн. (з відрахуванням військового збору (1,5%). Порядком №260 розрахунок середнього грошового забезпечення поліцейським не передбачено. Враховуючи викладене, для надання розрахунку середньоденного грошового забезпечення немає правових підстав.

Згідно довідки ГУНП в Полтавській області від 21.01.2025 №73/115/12/02-2025 позивачу з 07.11.2015 по 30.09.2019 надавалися наступні відпустки: частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 14 календарних днів (з урахуванням одного святкового дня), з 18 по 31 серпня 2016 року; частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 33 календарних днів (з урахуванням одного святкового дня), з 20 березня по 21 квітня 2017 року; щорічна основна оплачувана відпустка за 2017 рік тривалістю 30 календарних днів, з 11 вересня по 10 жовтня 2017 року; щорічна додаткова оплачувана відпустка за стаж служби за 2017 рік тривалістю 15 календарних днів, з 26 березня по 10 квітня 2018 року (з урахуванням одного святкового дня); частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік тривалістю 10 календарних днів, з 04 по 13 липня 2018 року; частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік тривалістю 14 календарних днів, з 08 по 21 жовтня 2018 року; частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік тривалістю 06 календарних днів, з 12 по 17 серпня: 2019 року; щорічна додаткова оплачувана відпустка за стаж служби, за 2018 рік тривалістю 15 календарних днів, з 18 серпня по 02 вересня 2019 року (з урахуванням одного святкового дня). Відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 30.09.2019 № 498 о/с відпустка за 2019 рік компенсована при звільненні за фактично відпрацьований час у році звільненні у кількості 33 календарних дні. Станом на 30.09.2019 залишки невикористаних відпусток ОСОБА_1 складають 03 календарних дні - за щорічну оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2015 році.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки в загальній кількості 33 календарних днів, а також протиправними діями відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплаті позивачу: індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року; грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби; а також щодо не врахуванні індексації грошового забезпечення при виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі по тексту - Закон №1282-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до положень статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Отже, безпосередньо законом визначено, що грошове забезпечення як грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, підлягають індексації в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону №1282-ХІІ визначено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Статтею 6 Закону №1282-ХІІ встановлено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, з метою реалізації положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року №1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок №1078).

Згідно із п.1 Порядку №1078 встановлено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 1-1 Порядку №1078 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року, тобто місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено чіткий перелік видів грошових доходів громадян, що підлягають індексації.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 "Про внесення змін до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (набрала чинності 24 жовтня 2017 року) та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що індексація грошового забезпечення поліцейських повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №782, оскільки право на індексацію прямо передбачено ч.5 ст.94 Закону України "Про Національну поліцію" (грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 21.01.2021 у справі №160/35/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладена в постанова Верховного Суду від 16.07.2020 по справі № 2140/1763/18, від 21.01.2021 у справі № 160/35/20 відсутність у період до 24.10.2017 у пункті 2 Порядку №1078 виокремлених положень щодо визначення серед об`єктів індексації грошових доходів громадян грошового забезпечення саме поліцейських не є підставою для незастосування відповідачем механізму нарахування та виплати індексації, що визначений цим Порядком, в цілому.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Пунктом 6 Порядку №1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При цьому місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 638/9697/17, від 30.09.2019 року у справі №750/9785/16-а, від 20.11.2019 року у справі № 522/11257/16-а, від 29.04.2020 року у справі №240/10130/19, від 16.09.2020 року у справі № 815/2590/18.

Таким чином, грошове забезпечення підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі №610/1175/17.

Індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи із служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин. При цьому, обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 420/19450/21.

Відтак, враховуючи наведене вище нормативне обґрунтування, слід дійти висновки щодо права позивача на індексацію його грошового забезпечення.

Оскільки передбачена Законом №1282-ХІІ індексація є складовою грошового забезпечення поліцейського, який на момент проходження служби перебував на грошовому забезпеченні у відповідача, колегія суддів вважає, що останній зобов`язаний був нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Невиконання відповідачем такого обов`язку свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що була висловлена у постановах від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 23.10.2019 у справі №825/1832/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексації грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, що вбачається з листа відповідача від 01.11.2023 №29/182зі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вже згаданого вище нормативного обґрунтування спірних відносин, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка, а обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком.

Отже, можливість проведення індексації грошових доходів залежить від порогу індексації величини індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

В свою чергу, якщо величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, індексація грошових доходів в такому місяці не проводиться.

Судом встановлено, що позивач проходила службу на посадах в Національній поліції (ГУНП в Полтавській області) з 07.11.2015.

Оскільки Національна поліція України є новоствореним органом, для всіх її працівників вперше визначено посадові оклади з 07.11.2015 року.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем встановлення посадових окладів, яким є грудень 2015 року.

У свою чергу, за даними Держстату України, індекс споживчих цін, на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації за грудень 2015 року, становив 100,7%. Цей індекс опубліковано в січні 2016 року. Оскільки він не перевищує порогу індексації (103%), тому право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто в лютому 2016 року, не настає.

У подальшому за січень 2016 року індекс споживчих цін становив 100,9%. Цей індекс опубліковано в лютому 2016 року. Оскільки наростаючим підсумком за грудень 2015 року - січень 2016 року (1,007 х 1,09 х 100) він не перевищує порога індексації (103 %), тому право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто в березні 2016 року, не настає.

Індекс споживчих цін у лютому 2016 року становив 99,6% (право на індексацію в квітні не настає), в березні 2016 року 101,0 % (право на індексацію в травні не настає), в квітні 2016 року - 103,5%, а тому за грудень 2015 року - квітень 2016 року наростаючим підсумком дорівнюватиме 105,79 % (1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,01 х 1,035 х 100), то право на індексацію у позивача виникає у червні 2016 року (наступний місяць за місяцем публікації індексу за квітень 2016 року) на величину приросту індексу споживчих цін 5,79% (105,79 х 100).

Оскільки в квітні місяці 2016 року індекс споживчих цін перевищив поріг індексації понад 103% та склав 105,79%, тому у позивача виникло право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс, тобто у червні 2016 року.

Наведене вище фактично підтверджується позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, починаючи з червня 2016 року у відповідача виник кореспондуючий обов`язок провести нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

Таким чином, з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року на відповідача покладався обов`язок здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, однак оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення у вказаний період, тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення підлягають задоволенню за період з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Натомість, у листопаді-грудні 2015 року та у січні - березні 2016 року величина індексу споживчих цін не перевищувала встановлений законом поріг у 103 %, тому у відповідача не виникло обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, яка проводиться в наступному місяці за місяцем публікації індексу, відповідно, позовні вимоги в частині нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

При цьому, згадані вище вимоги позивача за період з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року є обґрунтованими, а відтак правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки з 07.11.2015 по 30.09.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України Про Національну поліцію №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі по тексту - Закон №580-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06 квітня 2016 року (далі по тексту - Порядок №260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII.

Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, слід дійти висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, колегія суддів вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР та частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Відтак, посилання відповідача на відсутність правових підстав для виплати такої компенсації, мотивуючи це тим, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року, є необґрунтованими.

Судом встановлено, що згідно наказу ГУНП в Полтавській області №498 о/с від 30.09.2019 при звільненні позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 33 календарних дні (а.с.28, зворотній бік арк.).

Згідно довідки ГУНП в Полтавській області від 21.01.2025 №73/115/12/02-2025 позивачу з 07.11.2015 по 30.09.2019 (а.с.73) надавалися наступні відпустки:

частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 14 календарних днів (з урахуванням одного святкового дня), з 18 по 31 серпня 2016 року;

частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 33 календарних днів (з урахуванням одного святкового дня), з 20 березня по 21 квітня 2017 року;

щорічна основна оплачувана відпустка за 2017 рік тривалістю 30 календарних днів, з 11 вересня по 10 жовтня 2017 року;

щорічна додаткова оплачувана відпустка за стаж служби за 2017 рік тривалістю 15 календарних днів, з 26 березня по 10 квітня 2018 року (з урахуванням одного святкового дня);

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік тривалістю 10 календарних днів, з 04 по 13 липня 2018 року;

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік тривалістю 14 календарних днів, з 08 по 21 жовтня 2018 року;

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2018 рік тривалістю 06 календарних днів, з 12 по 17 серпня: 2019 року;

щорічна додаткова оплачувана відпустка за стаж служби, за 2018 рік тривалістю 15 календарних днів, з 18 серпня по 02 вересня 2019 року (з урахуванням одного святкового дня).

Окрім того, у вказаній довідці також зазначено про те, що відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області №498 о/с від 30.09.2019 відпустка за 2019 рік компенсована при звільненні за фактично відпрацьований час у році звільненні у кількості 33 календарних дні, і станом на 30.09.2019 залишки невикористаних відпусток позивача складають 03 календарних дні.

Водночас, аналізуючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що останні не містять достовірних даних про нарахування та виплату за спірний період позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідачем не надано відповідних доказів (рапорти на відпустку, накази про надання відпустки, платіжні інструкції, тощо) на підтвердження таких обставин.

При цьому, з урахуванням вимог ч.2 ст.77 КАС України, колегія суддів зазначає, що особливістю адміністративного судочинства є те, що саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладається обов`язок доказування. Це означає, що відповідач повинен довести суду, що його дії (бездіяльність) були законними та обґрунтованими.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що позивачу при звільненні виплачено компенсацію за невикористану в 2019 році (рік звільнення) відпустку, а саме за 33 календарних дні підлягають відхиленню, як необґрунтовані, оскільки не містять належних підтверджень цього.

При цьому, колегія суддів також враховує той факт, що позивачем заперечується факт здійснення його таких виплат.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період з 07 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Щодо врахування індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.04.2016 за №669/28799 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №260), ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 23 розділу І Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Пунктом 3 розділу І цього Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);4 ) премії;5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За визначенням статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Оскільки індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення. Тож, індексація є складовою грошового забезпечення поліцейських, яке у свою чергу враховується при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічний правовий підхід щодо юридичної природи індексації та її врахування у складі грошового забезпечення при обчисленні такої виплати, як одноразова грошова допомога при звільненні, викладено у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 року у справі №200/638/24.

Таким чином, наявні правові підстави для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові від 19.03.2020 у справі №820/5286/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що індексація не входить до складу грошового забезпечення та не є одним із видів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а її відсутність в вичерпному переліку складових для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні свідчить про те, що індексація не повинна враховуватися при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським, є необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду.

Як встановлено судом, в наказі Головного управління Національної поліції в Полтавській області №498 о/с від 30.09.2019 "По особовому складу зазначено, що вислуга років станом на 30.09.2019 складає 24 роки 01 місяць 17 днів, та, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 24 роки (а.с.29, зворотній бік арк.).

Позивачем фактично не заперечується факт наявності на час звільнення з поліції вислуги років у розмірі, що вказана в наказі Головного управління Національної поліції в Полтавській області №498 о/с від 30.09.2019.

Згідно листа ГУНП в Полтавській області №29/182-зі від 01.11.2023, розмір грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні становив: посадовий оклад 2600,00 грн., спеціальне звання 2200,00 грн., надбавка за стаж служби в поліції - 2160,00 грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 390,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 3132,00 грн., премія - 5283,87 грн. Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована в розмірі 94595,22 грн. (15765,87 грн*25%*24 роки) та виплачена згідно наказу ГУНП від 30.09.2019 № 498 о/с у сумі 93176,29 грн. (з відрахуванням військового збору (1,5%) (а.с.26).

Судом встановлено, що при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивача не враховано індексацію грошового забезпечення, яка підлягала нарахуванню та виплаті позивачу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не врахуванні індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області перерахувати позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення, розрахованої на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та здійснити виплату суми перерахунку з урахуванням проведених виплат.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст.132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч.7 ст.139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі №813/2241/18.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано наступні документи:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №4317 від 11.01.2024;

- копію ордера про надання правничої (правової) допомоги серія ВІ №1213779 від 02 січня 2025 року;

- копія договору про надання правничої допомоги від 02 січня 2025 року;

- орієнтовний розрахунок судових витрат від 08 січня 2025 року;

- акт виконаних - прийнятих робіт від 08 січня 2025 року.

Наведені вище документи підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Колегія суддів враховує, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі №320/3271/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 року у справі №826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20

Аналізуючи матеріали даної справи, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. не є завищеною, є співмірною, розумно обґрунтованою із складністю даної справи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що дана справа є справою незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, без відвідування адвоката суду для з`ясування обставин справи та ознайомлення з матеріалами справи, оскільки такі доводи не спростовують права позивача на компенсацію йому витрат на професійну правничу допомогу у розмірі визначеному судом першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, у контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи щодо вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині, з прийняття в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.08.2020 у справі №440/3005/19 принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Правові підстави для розподілу судових витрат, в розумінні ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі №440/321/25 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2016 року на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі №440/321/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський