Справа № 600/5151/24-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року

м. Київ

справа № 600/5151/24-а

адміністративні провадження № К/990/23957/25 К/990/24638/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Яковенка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційні скарги Головного управління ДПС у Чернівецькій області та Державної податкової служби України на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року (суддя Анісімов О.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 травня 2025 року (судді Сушко О.О., Мацький Є.М., Залімський І.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІД ОІЛ» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІД ОІЛ» (далі - ТОВ «ВІД ОІЛ», позивач) звернулось до суду із заявою, в якій просило забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом:

- зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - ГУ ДПС у Чернівецькій області) від 06.11.2024 № 1076-рл до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі по суті спору;

- заборони Державній податковій службі України (далі - ДПС України) та ГУ ДПС у Чернівецькій області вчиняти дії по внесенню до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформації щодо анулювання ТОВ «ВІД ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2000071 (термін дії з 25.11.2020 по 25.11.2025) та/або зобов`язати поновити ТОВ «ВІД ОІЛ» у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах запис про дію (чинність) ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2000071 (термін дії з 25.11.2020 по 25.11.2025) до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі по суті спору.

Чернівецький окружний адміністративний суд ухвалою від 13 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 травня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову задовольнив, зупинив дію розпорядження ГУ ДПС у Чернівецькій області від 06.11.2024 № 1076-рл до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі по суті спору, а також заборонив ДПС України та ГУ ДПС у Чернівецькій області вчиняти дії по внесенню до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформації щодо анулювання ТОВ «ВІД ОІЛ» ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2000071 (термін дії з 25.11.2020 по 25.11.2025) та/або зобов`язати поновити ТОВ «ВІД ОІЛ» у Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах запис про дію (чинність) ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2000071 (термін дії з 25.11.2020 по 25.11.2025) до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі по суті спору.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Чернівецькій області та ДПС України звернулись з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просять рішення судів скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «ВІД ОІЛ» про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

На обґрунтування касаційної скарги посилаються на те, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Наголошують, що наведені позивачем обґрунтування, вказані в заяві про забезпечення позову, є лише припущенням про можливе порушення прав чи інтересів у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких є неможливим чи ускладненим поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зазначають, що з огляду на обґрунтування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, відсутні належні та допустимі підстави, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та дані, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відзиву на касаційні скарги до суду не надходило.

Перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Проте, на переконання колегії суддів, рішення судів попередніх інстанцій у цій справі наведеним вище вимогам не відповідають, з огляду на таке.

Судами встановлено, що ТОВ «ВІД ОІЛ» є суб`єктом господарювання, яке зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.04.2020, а з 01.06.2020 перебуває на обліку як платник податку в ГУ ДПС у Чернівецькій області.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із основних видів економічної діяльності підприємства є роздрібна торгівля пальним.

З метою здійснення основного виду своєї господарської діяльності підприємство у встановленому порядку отримало від ГУ ДПС у Чернівецькій області ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 2000071, дата реєстрації 09.11.2022, термін дії якої з 25.11.2020 до 25.11.2025. Адреса місця торгівлі пальним відповідно до вказаної ліцензії: Чернівецька область, Хотинський район, м. Хотин, вул. Незалежності, буд. 47В, АЗС з магазином.

Разом з тим, розпорядженням ГУ ДПС у Чернівецькій області від 06.11.2024 № 1076-рл (внутрішній номер 154361) анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 2000071 (термін дії з 25.11.2020 по 25.11.2025), видану ТОВ «ВІД ОІЛ».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР), анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання (стаття 3 Закону № 481/95-ВР).

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суди обмежились висновком, що прийняття відповідачем спірного розпорядження призводить до фактичного позбавлення ТОВ «ВІД ОІЛ» права на здійснення основного виду господарської діяльності, що, у свою чергу, може призвести до неможливості виконання ним обов`язків щодо сплати податків і зборів, неможливості виконання своїх договірних зобов`язань перед третіми особами та необхідності скорочення штату працівників підприємства та їх вимушеного звільнення.

При цьому суди не надали належної оцінки доводам заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову, а також не встановили підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам ТОВ «ВІД ОІЛ».

Висновки судів попередніх інстанцій, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного позивачем рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для його господарської діяльності не підтверджений оцінкою судами будь-яких доказів. Так само суди не зазначили, на підставі яких саме доказів визнано підтвердженими доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача. До матеріалів заяви про забезпечення позову заявником не долучено належних та допустимих доказів в розумінні статей 150, 151 КАС України.

Отже, колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, заявником не доведено, а судами першої та апеляційної інстанцій належно не встановлено і не підтверджено у передбаченому процесуальним законом порядку наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.

Враховуючи викладене висновки судів щодо підстав застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої статті 150 КАС України є такими, що не ґрунтуються на повно і правильно досліджених та проаналізованих судом доказах, із наведенням відповідних висновків і мотивів у судовому рішенні.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 05.08.2022 у справі № 140/1116/21, від 31.05.2022 у справі № 600/6293/21-а, від 17.05.2022 у справі № 240/16158/21, від 04.07.2024 у справі № 160/7437/24, від 03.12.2024 у справі № 380/13157/24 та інших.

З оскаржуваних судових рішень та доводів позивача не вбачається наявності виняткового, виключного випадку, який би зумовлював існування передбачених процесуальним законом підстав для забезпечення позову та вимагав би невідкладного й негайного вжиття таких заходів з тією метою, яка закладена законодавцем у інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві. Необхідності вжиття таких заходів у цьому конкретному випадку не доведено.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів і вимог касаційних скарг, які слугували підставою для відкриття касаційних проваджень у справі, та повноважень, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, неправильно застосували норм матеріального та допустили порушення норм процесуального права, не взяли до уваги усі обставини, які мали значення для правильного вирішення питання щодо забезпечення позову, внаслідок чого ухвалили судові рішення, які не відповідають закону, а тому підлягають скасуванню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що касаційні скарги ГУ ДПС у Чернівецькій області та ДПС України підлягають задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із ухваленням рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ВІД ОІЛ» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги Головного управління ДПС у Чернівецькій області та Державної податкової служби України задовольнити.

Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі № 600/5151/24-а скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІД ОІЛ» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

М.М. Яковенко