Справа № 280/5956/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

30 липня 2025 року Справа № 280/5956/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач), в якій позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.09.2022 року по 31.07.2024 року.

-зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.09.2022 року по 31.07.2024 року.

Ухвалою судді від 15.07.2025 позовну заяву у справі залишено без руху та наданий позивачу строк 10 днів з моменту отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України /або обґрунтувань за яких позивач вважає, що строк звернення до суду у відповідній частині не пропущений, разом із доказами на підтвердження таких обставин;

- доказу сплати судового збору у розмірі 968, 96 грн.

Згідно наявною в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді, а саме ухвала про залишення позовної заяви без руху була надіслана позивача в його електронний кабінет та доставлено 16.07.2025.

Останні день для усунення недоліків припадає на 28.07.2025 .

23.07.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із доказом сплати судового збору у розмірі 968, 96 грн.

23.07.2025 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у якій просив суд поновити строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування зазначено, що20.08.2024 позивач звернувся із заявою до Управління ПФУ у Вознесінському районі м.Запоріжжя стосовно відновлення страхових виплат. 25 листопада 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зі скаргою у зв`язку з тим, що, незважаючи на подану ним заяву від 20 серпня 2024 року про поновлення страхових виплат, фактична виплата зазначених коштів не здійснювалась. Виплати були поновлені лише з 25 жовтня 2024 року, при цьому кошти за період з вересня по липень 2024 року залишалися невиплаченими. 16.12.2024 позивач отримав відповідь 21572-20688/П-02/8-0800/24, що призначення та нарахування щомісячних страхових виплат за період з вересня 2022 року по липень 2024 року не було, оскільки були призупинені з 1 вересня 2022 року відповідним робочим органом Фонду соціального страхування України, тому заборгованість по страхових виплатах на сьогодні відсутня. Тому 12.02. 2025 позивач вернувся до Пенсійного фонду України з скаргою щодо виплати страхових виплат за вказаний період. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуло звернення від 12.02. 2025 , яке надійшло за належністю від Пенсійного фонду України, щодо нарахування щомісячних страхових виплат, та надало відповідь відповідь № 2800-2192/П-02/8-0800/25 від 20.02.2025 року про відмову у виплаті страхових виплат за період з вересня 2022 року по липень 2024року. Тому про порушення свого права позивач дізнався після отримання відповіді від вищестоящого органу Пенсійного фонду України, а саме 20.02.2025.

Розглянувши у подану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вказаним позовом, суддя дійшов наступного висновку.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами другою, четвертою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Суддя наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, суддя звертає увагу, що позивач у заяві просить поновити строк звернення до суду, проте підстав щодо поважності причин його пропуску не зазначає. Фактично позивач зазначив, що строк не пропущено, оскільки, вважає що дізнався про порушення свого права з 20.02.2025.

Так суддя ще раз наголошує на тому, що вказані спірні виплати є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі особі було відомо про їх виплату чи ні у відповідному місяці. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено припинення такої виплати тощо. Отже, з дня не отримання щомісячної страхової виплати у відповідному місяці, якій вона призначена, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, що оскільки вказані виплати є щомісячним періодичним платежем, про іх невиплату у відповідному місяці повинно бути відмово позивачу у відповідному місяці, та позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів у відповідному місяці.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після не отримання такої виплати, демонструючи свою необізнаність підстав припинення тощо звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Отже, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено припинення такої виплати.

Згідно наявної відповіді відповідача, долученої позивачем до позову, вбачається неодноразове листування позивача із відповідачам щодо спірного питання, так зокрема зазначено «За результатами опрацювання за результатами опрацювання Вашого звернення від 20.08.2024 із заявою та документами для нарахування страхових виплат Вам призначено страхові виплати з серпня 2024 року. На сьогодні виплата нарахованих страхових виплат здійснюється Вам щомісячно через банківську установу, яка зазначена у матеріалах Вашої особової справи. Нарахування щомісячних страхових виплат здійснюється своєчасно та в повному обсязі з додержанням чинного законодавства. Додатково зазначаємо, оскільки з серпня 2022 року нарахування щомісячних страхових виплат Вам не здійснювалось, заборгованість із виплати щомісячних страхових виплат на сьогодні в Головному управлінні не обліковується.»

Крім того, у заяві про поновлення сам позивач зазначає, що 25 листопада 2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зі скаргою у зв`язку з тим, що, незважаючи на подану ним заяву від 20 серпня 2024 року про поновлення страхових виплат, фактична виплата зазначених коштів не здійснювалась. Виплати були поновлені лише з 25 жовтня 2024 року, при цьому кошти за період з вересня по липень 2024 року залишалися невиплаченими.

Отже позивач остаточно дізнався про порушення своїх прав 25 жовтня 2024 року, після понолення виплати страхових виплати, та не здійснення невиплати за період з вересня по липень 2024 року, проте, до адміністративного суду позивач звернувся лише 09.07.2025 (дата формування документа в системі «Електронний суд»), тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України.

При цьому, суддя зазначає, що отримання позивачем повторних листів відповідей відповідача на його неоднарозові повторні звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Також, суддя зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Отже до суду не надано обґрунтувань та доказів наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та /або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій для звернення до суду із вказаним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що позивачем не зазначено жодних обставини які б свідчили, що позивач не міг вчинити процесуальні дії у строк, та обставин які є об`єктивно непереборними або не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсно істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а отже, викладене у заяві про поновлення строків не може бути визнано судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду , оскільки вказане не свідчить про наявність об`єктивних обставин, що унеможливлювали звернення до суду з позовом вчасно.

З урахуванням наведеного, слід зазначити, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Станом на 23.07.2025 до суду не надходило інших документів на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Також від позивача або його представника до суду не надходило заяв та клопотань про продовження процесуального строку для усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.5 ст. 169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи, що позивачем не усунено недоліки позовної заяви у повному обсязі, а саме зазначене у заяві про поновлення строку звернення до суду суддею визнано неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, та подана заява про поновлення строків не містить зазначення поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви та наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 161, 169, 240, 241, 246, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду -відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з доданими до неї документами.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 294, 295, 296 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова