Справа № 748/1686/25
Суддя: Хоменко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/32/25
Єдиний унікальний № 748/1686/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секретаря Базарної М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Харківській області, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 3814427 від 08 січня 2025 року, винесену поліцейським Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Бойновим Сергієм Володимировичем за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн. та закрити провадження у справі. Свої вимоги мотивував тим, що у ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки він не знав про позбавлення його права керування транспортними засобами, постанову суду не отримував, водійське посвідчення в нього не вилучалося. Крім того, оскаржувана постанова не містить посилання на постанову, якою ОСОБА_1 позбавлено водійських прав, не зазначено марки авто, яке було зупинено працівниками поліції, відсутнє посилання на технічний запис за допомогою якого здійснено відеозапис. До постанови не додано доказів на підтвердження вини позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою судді від 27 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

29 травня 2025 року від представника ГУНП в Харківській області Мостової К.О. надійшов відзив на позов, у якому вона просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, вважає оскаржувану постанову обґрунтованою та такою, що винесена відповідно до норм чинного законодавства, на підставі відповідних доказів та уповноваженою на те особою. Зазначає, що твердження про те, що позивач не може вважатися винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки він не був обізнаний про факт позбавлення його права керування транспортними засобами, є юридично неспроможним і не відповідає вимогам законодавства. Позивача поліцейським Бойновим С.В. було ознайомлено з правами та обов`язками, про що свідчить особистий підпис Бабинця Ю.М. на копії постанови.

08 червня 2025 року позивачем надано відповідь на відзив, у якому він просить задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що позивача не ознайомили з правами та не надали жодних доказів, що він позбавлений права керування транспортними засобами. Відеозапис правопорушення взагалі не проводився, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ст.7 КУпАП).

Як встановлено судом, 08 січня 2025 року постановою старшого сержанта Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області Бойнова С.В. серії ЕНА № 3814427 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 20 400 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 08 січня 2025 року о 11 год. 47 хв. у м. Чугуїв по вул. Харківська, 1 керував транспортним засобом ЗАЗ Sens д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1.а. Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення(а.с.25-27).

Вказане адміністративне правопорушення згідно вищезазначеної постанови зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія до вчинення адміністративного правопорушення. При цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.1 «а» Правила дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

З листа Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 06 червня 2025 року № 28513-2025 (107882) вбачається, що під час винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення велася безперервна відеофіксація на цифровий нагрудний відеореєстратор. Однак, відповідно до наказу МВС України від 18.12.2018 року №ф 1026, станція для заряджання та зберігання відеозаписів портативних відеореєстраторів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, де зберігаються всі відеозаписи портативних відеореєстраторів налаштована таким чином, що передбачає звільнення пам`яті для нових файлів з портативних відеореєстраторів, які копіюються з носіїв за рахунок тих відеофайлів, які зберігаються більше 30-діб. Дана операція на станції для заряджання та зберігання відеозаписів портативних відеореєстраторів виконується в автоматичному режимі. Тому з великою кількістю відеозаписів, які завантажуються на станцію для заряджання та зберігання відеозаписів портативних відеореєстраторів Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, відеозапис з усіма обставинами події яка мала місце 08 січня 2025 року о 11 годині 47 хвилині під час винесення постанови на гр. ОСОБА_1 не зберігся.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, редакція ст. 283 КУпАП України передбачає зазначення технічного засобу у постанові про накладення адміністративного стягнення, у випадку здійснення такої фіксації.

Суд звертає увагу на те, що оскаржувана постанова не містить посилання на технічні засоби, якими здійснювалась дана відеофіксація вчинення позивачем відповідного правопорушення, уграфі додатків постанови не вказано про долучення таких відеозаписів, що свідчить про недотримання вимог статті 283 КУпАП.

До того ж, в силу положень ст. 77 КАС України обов`язок доказування, у цьому випадку, покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд зазначає, що належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем не надано, що в свою чергу є порушенням вимог статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, жодного іншого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Суд зауважує, що оскаржувана постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Крім того, копія оскаржуваної постанови відповідачем суду не надана для розгляду справи.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, належна відеофіксація тощо).

На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, а лише наявна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, трактуються на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами 1-3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем п. 2.1 а Правил дорожнього руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення, тощо.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

При цьому, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а докази, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху відсутні, тому постанова серії ЕНА № 3814427 від 08 січня 2025 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1статтею 139 КАС Українипередбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.2, 77, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3814427 від 08 січня 2025 року, винесену поліцейським Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Бойновим Сергієм Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн..

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Харківській області (ЄДРПОУ: 40108599)на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хоменко Л.В.