Справа № 520/9170/25
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 серпня 2025 року справа № 520/9170/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ПС № 29 від 13 березня 2025 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ з 05.03.2025.

В обґрунтування позову та у відповіді на відзив позивач зазначив, що 05.03.2025 позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.03.2025 ПС № 60 було відмовлено в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 796-ХІІ. Відповідач вказав, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи та додатково наданих документів підтверджено, що заявниця станом на 01.01.1993 року прожила в зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 11 місяці 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії згідно Закону № 796-ХІІ; оскільки позивачка з 01.09.1985 по 22.06.1989 навчалась у Київському державному педагогічному інституті, який розташовано у місті, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, то для зарахування періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 22.06.1989 згідно довідки №204 від 26.07.2023, виданої виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради немає законних підстав. Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим позов до суду.

Ухвалою ХОАС від 18.04.2025 відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що 05.03.2025 ОСОБА_1 через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась з заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ). За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про переведення з виду на вид була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.03.2025 року №60 ОСОБА_1 відмовлено у переході з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом 01.01.1993 року. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи та додатково наданих документів підтверджено факт проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01 січня 1993 період проживання/праці - 02 роки 11 місяців 07 днів. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , згідно диплому НОМЕР_2 від 26.06.1989, в період з 01.09.1985 по 22.06.1989 навчалась у Київському державному педагогічному інституті. Оскільки, даний навчальний заклад розташовано у місті, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, то для зарахування періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 22.06.1989 згідно довідки №204 від 26.07.2023, виданої виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради, немає законних підстав. Враховуючи вище зазначене, відсутні підстави для переведення з пенсії за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення на пенсію за віком згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки Позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993 року - 02 роки 11 місяців 07 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суддя перебував у щорічній основній відпустці з 07.07.2025 по 25.07.2025.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

05 березня 2025 року позивач звернулася через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась з заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

До заяви про переведення на інший вид пенсії позивач додала, наступні документи: посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю серія НОМЕР_3 ; довідка виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Київської області про те, що позивачка проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 12.09.1967 по 08.08.1989 № 204 від 26.07.2023; довідки № 15.2-03/2510, № 15.2-03/2512, № 15.2-03/2509 та № 15.2-03/2511 від 16.11.2023 Білоцерківської міської ради про реєстрацію місця проживання позивачки; завірені нотаріусом показання свідка ОСОБА_2 ; завірені нотаріусом показання свідка ОСОБА_3 ; довідка Кагарлицької міської ради про факт реєстрації та постійного проживання ОСОБА_2 у с. Слобода № 44 від 18.02.2025; довідка Кагарлицької міської ради про факт реєстрації та постійного проживання ОСОБА_3 у с. Слобода № 52 від 26.02.2025.

За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про переведення з виду на вид була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.03.2025 року №60 ОСОБА_1 відмовлено у переході з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом 01.01.1993 року. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи та додатково наданих документів підтверджено факт проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю та станом на 01 січня 1993 період проживання/праці - 02 роки 11 місяців 07 днів.

Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , згідно диплому НОМЕР_2 від 26.06.1989, в період з 01.09.1985 по 22.06.1989 навчалась у Київському державному педагогічному інституті. Оскільки, даний навчальний заклад розташовано у місті, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, то для зарахування періоду перебування в зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 22.06.1989 згідно довідки №204 від 26.07.2023, виданої виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради, немає законних підстав. Враховуючи вище зазначене, відсутні підстави для переведення з пенсії за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення на пенсію за віком згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки Позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993 року - 02 роки 11 місяців 07 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до п.4 ст.11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з п.4 с. 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 - 1993 (категорія 4) серія НОМЕР_3 , видане 25.11.1993 Київською обласною державною адміністрацією.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення), громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими чинним законодавством.

За змістом п. 2 п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), яка чинна на сьогодні, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серія НОМЕР_3 , підтверджує той факт, що позивачка з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, що дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Вказане посвідчення на момент прийняття цього судового рішення є чинним, у судовому порядку недійсним не визнавалося, а відтак, підлягає врахуванню органом Пенсійного фонду при призначенні позивачу пенсії.

При цьому, покликання відповідача на те, що період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю становить станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяці 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії згідно Закону № 796-ХІІ, суд вважає безпідставними, оскільки питання проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993 вирішувалося при наданні їй статусу потерпілої особи.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20.

Суд встановив, що позивачка з 12.09.1967 по 1989 рік проживала на території с. Слобода Кагарлицького (нині Обухівського) району, а з 1989 року по теперішній час у м. Біла Церква.

Доказами проживання позивачки на території посиленого радіоекологічного контролю серія слугують, такі документи як: Довідка виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Київської області про те, що позивачка проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 12.09.1967 по 08.08.1989 № № 204 від 26.07.2023; Довідка № 15.2-03/2510 від 16.11.2023 про реєстрацію місця проживання позивачки, видана Білоцерківською міською радою; Довідка № 15.2-03/2512 від 16.11.2023 про реєстрацію місця проживання позивачки, видана Білоцерківською міською радою; Довідка № 15.2-03/2509 від 16.11.2023 про реєстрацію місця проживання позивачки, видана Білоцерківською міською радою; Довідка № 15.2-03/2511 від 16.11.2023 про реєстрацію місця проживання позивачки, видана Білоцерківською міською радою.

Також доказами проживання позивачки на території посиленого радіоекологічного контролю слугують показання свідків. Так, ОСОБА_3 (далі - свідок-1), яка проживає за адресою АДРЕСА_2 підтверджує, що позивачка проживала за адресою АДРЕСА_2 протягом періоду з дня її народження до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця інформація відома свідку-1 особисто, оскільки вона, протягом зазначеного періоду, перебувала у безпосередньому контакті з позивачкою. Факт проживання свідка-1 за адресою АДРЕСА_2 , одночасно з проживанням позивачки за адресою АДРЕСА_2 підтверджується довідкою виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 52 від 26.02.2025.

ОСОБА_2 (далі - свідок-2), яка проживає за адресою АДРЕСА_3 підтверджує, що позивачка проживала за адресою АДРЕСА_2 протягом періоду з дня її народження до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця інформація відома свідку-2 особисто, оскільки вона, протягом зазначеного періоду, перебувала у безпосередньому контакті з позивачкою. Факт проживання свідка-2 за адресою АДРЕСА_3 , одночасно з проживанням позивачки за адресою АДРЕСА_2 підтверджується довідкою виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 44 від 18.02.2025.

Тобто, факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Посилання відповідача на факт навчання позивачки у Київському державному педагогічному інституті не спростовує того факту, що позивач дійсно проживала на даній території в обсязі часу, необхідному для встановлення її статусу потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 4) та видачі відповідного посвідчення. Крім того, посвідчення позивача недійсним не визнавалось, а її статус постраждалої від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що рішення № 29 від 13 березня 2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведенні на пенсію за іншим законом) та визначення підстав, за яких призначається пенсія (переведенні на пенсію за іншим законом) або приймається рішення про відмову в її призначенні (переведенні на пенсію за іншим законом) та оскільки судом в даному випадку було скасовано рішення про відмову у переведенні на пенсію № 29 від 13 березня 2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ , суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 05.03.2025 щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ПС № 29 від 13 березня 2025 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) повторно розглянути заяву від 05.03.2025 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) 96 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 01 серпня 2025 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ