Справа № 340/916/25
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Кропивницький Справа №340/916/25

провадження № 2-ап/340/33/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07 травня 2024 року №68 про відмову в призначенні за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р. на території республіки Узбекистан та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 30 квітня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судовим рішенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30.04.2024 р. вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07.05.2024 р. №68 у призначенні пенсії за віком відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач стверджує, що про оскаржуване рішення дізналася 03.02.2025 р. Оскаржуване рішення обґрунтоване тим, що до загального стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р., згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 березня 1981 року на території республіки Узбекистан. Відмовляючи в призначенні пенсії, відповідач посилається на Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема з республікою Узбекистан дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. У зв`язку з цим, на думку відповідача, при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території республіки Узбекистан, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року. Позивач вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням п.п.1, 3, 5, 6 ч.2 ст.2 КАС України. Позивач зауважує, що припинення участі Республіки Узбекистан в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови у врахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на території відповідної держави-учасниці СНД, оскільки цей стаж набутий до дати припинення дії Угоди.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого не погоджується з позовними вимогами (а.с.82-85). Представник відповідача зазначає щодо пропуску строку звернення до суду. Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 звернулась із заявою від 30.04.2024 р. до територіального органу Пенсійного фонду України з питання призначення пенсії за віком в порядку визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та доданими до заяви документами. За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2024 р., а також доданих до заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, прийнято рішення від 07.05.2024 р. №68, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії з наступних підстав. Відповідно до статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року 28 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від 21 до 31 років; після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15 до 23 років. Представник відповідача зауважує, що документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 передбачено вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що позивач не погоджуюся з правовою оцінкою викладених у відзиві обставин та вважає викладені твердження такими, що не спростовують доводи та обставини, якими позивач обґрунтовую свої позовні вимоги. Позивач наголошує на тому, що відзив відповідача не відповідає обставинам справи та є формальним. Відповідач у своїх запереченнях акцентує увагу на припиненні дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення у зв`язку з виходом Російської Федерації, однак зазначене не стосується ситуації позивача, оскільки вона не працювала в Російській Федерації, весь спірний страховий стаж нею набутий на території Республіки Узбекистан у період з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р. Позивач зазначає, що на час набуття нею страхового стажу у спірні періоди, Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин. Також позивач наголошує на тому, що перебіг строку звернення до адміністративного суду у моєму випадку почався 03 лютого 2025 року в день отримання рішення Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 р. позовну заяву залишено без руху (а.с.35-36).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу разом із усіма доданими до неї документами (а.с.42-43).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.74-75).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.80).

17.06.2025 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.136).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2024 р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком №9467 (а.с.111).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 р. №68 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.18, 117). У рішенні зазначено, що згідно Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з республікою Узбекистан дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 р. і ратифікованої Законом України від 03.03.1998 р. №140/98-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р., вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 р. і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 р. №140/98-ВР. У зв`язку з цим при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території республіки Узбекистан, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано період роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р. згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ) на території республіки Узбекистан.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.02.2025 р. №2600-0202-8/18065 повідомлено представнику позивача, що за результатом розгляду поданої ОСОБА_1 заяви від 30.04.2024 р. щодо призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову від 07.05.2024 р. (у зв`язку із відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 цього Закону) (а.с.17).

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі за текстом Закон №1058).

У розумінні абз.22 ст.1 Закону №1058 пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058 встановлені умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону №1058, який у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року становить не менше 30 років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг віку 59 років 11 місяців. Спір між сторонами виник щодо наявності у позивача страхового стажу 30 років.

Відповідно до абз.36 ст.1 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1, 2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на ч.4 ст.24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з вимогами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивачки на території Республіки Узбекистан, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Статтею 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав передбачено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Частиною 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Україною 11.07.1995 р., передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами, серед яких Республіка Узбекистан.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Верховна Рада України прийняла Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 р. №2783-IX (далі за текстом Закон №2783), який набрав чинності 23.12.2022 р. і яким зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Також відповідно до Закону №2783 Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 р. №1906-IV передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: а) щодо договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, - у формі закону України; б) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України, та міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України, затверджених Президентом України, - у формі указу Президента України; в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд дійшов висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 р., а також вихід України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р. означає, що вказані Угоди та Конвенція припинили зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод і Конвенції, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод та Конвенції.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду №1-рп/99 від 09.02.1999 р. щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Таким чином, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р. у відносинах із Республікою Узбекистан підлягають застосуванню при зарахуванні стажу роботи позивача в період їх чинності.

Таким чином, стаж позивача, набутий на території Республіки Узбекистан до денонсації Угоди від 13.03.1992 р. та до виходу України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р., повинен враховуватись при встановленні права позивачки на пенсію і її обчисленні.

Окрім того, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивачем подано до пенсійного органу належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_2 , якою підтверджуються період роботи ОСОБА_3 з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р., зокрема:

- з 31.08.1985 р. на посаді вчителя математики Середньої школи №35 м. Самарканда;

- з 24.10.2007 р. на посаді інженера-програміста кабінету ЕОМ (а.с.13-15. 88-89).

При цьому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не встановлено недоліків щодо записів у трудовій книжці позивача в частині періоду її роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р.

Зважаючи на те, що позивачем надано органу Пенсійного фонду України належні докази на підтвердження страхового стажу за період роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р., то такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Оскільки у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 р. №68 безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р., суд дійшов висновку, що таке рішення винесено необґрунтовано та безпідставно, а тому підлягають визнанню протиправним та скасуванню.

Разом з тим, суд враховує, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у які не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07 травня 2024 року №68 про відмову в призначенні за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 р. по 01.06.2011 р. на території республіки Узбекистан та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 30 квітня 2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судовим рішенням, підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн (а.с.32), а тому суд стягує на користь позивача документально підтверджені судові витрати (судовий збір) у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 07 травня 2024 року №68.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 30 квітня 2024 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 січня 1992 року по 01 червня 2011 року, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) понесені нею судові витрати (судовий збір) у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 31 липня 2025 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ