Справа № 200/1603/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про прийняття звіту про виконання рішення суду

та встановлення нового строку для подання звіту

31 липня 2025 року Справа №200/1603/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при розгляді звіту відповідача про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника Сірмана Дмитра Вадимовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача в частині призупинення виплати раніше призначеної пенсії з 01.02.2024 року;

- зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії з 01.02.2024 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24 позовні вимоги задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призупинення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2024 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії з 01.02.2024 року; допущено рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набрало законної сили 28 серпня 2024 року, виконавчі листи по справі не видавались.

27 лютого 2025 року від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яка обґрунтована тим, що рішення суду не виконано.

На підтвердження доводів заяви представник позивача надав до суду лист відповідача від 31.12.2024 № 35370-33125/Ф-02/8-0500/24, згідно якого на виконання рішення суду, позивачу відновлено виплату пенсії з 01.02.2024 та нараховано заборгованість за період з 01.02.2024 по 30.09.2024 у сумі 162590,00 грн. Відповідач вважає, що рішення суду виконано в повному обсязі в межах повноважень. Виплата пенсії не проведена через непроходження позивачем фізичної ідентифікації. Про необхідність проходження фізичної ідентифікації позивача було повідомлено листом Головного управління від 18.10.2024 №0500-0211-8/102259 на поштову адресу: вул. Миру, буд. 17, смт. Олександрівка, Донецька область, 84000.

Ураховуючи викладене, представник позивача просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24 та зобов`язати боржника у місячний строк подати звіт про виконання цього судового рішення до Донецького окружного адміністративного суду.

07 березня 2025 року ухвалою суду заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протягом 30 днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24, з урахуванням вимог ст. 382-2 КАС України, попереджено керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.

08 квітня 2025 року від відповідача до суду надійшов звіт про виконання рішення суду, у якому останній зазначав, що Головним управлінням з 01.02.2024 поновлено нарахування пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (Рішення № 99 від 17.10.2024); нараховано заборгованість із пенсійних виплат за період з 01.02.2024 по 31.10.2024 у сумі 209810,00 грн; у червні 2024 року ОСОБА_1 виплачено пенсійні кошти в сумі 23610,00 грн за період з 01.06.2024 по 30.06.2024 на виконання рішення суду в частині негайного виконання в межах суми пенсії за один місяць. Проте, оскільки за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №637 позивачу припинено виплату пенсії ОСОБА_1 автоматично призупинено з 01.11.2024 у зв`язку з непроходженням фізичної ідентифікації внутрішньо переміщених осіб відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 49 Закону № 1058. Відповідач зазначає, що листами № 0500-0211-8/102259 від 18.10.2024 та № 35370-33125/Ф-02/8-0500/24 від 31.12.2024 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність проходження пенсіонером фізичної ідентифікації як внутрішньо переміщеної особи для здійснення виплати пенсії, поновленої на виконання рішення суду.

Відповідач вказував на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 200/1603/24 за позовом ОСОБА_1 виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень.

18 квітня 2025 року ухвалою суду у прийнятті звіту відповідача про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24 відмовлено та встановлено відповідачу новий строк для подання звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24, зобов`язано відповідача протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24 в повному обсязі; витребувано у відповідача відомості визначені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII відносно керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - ОСОБА_2 .

15 травня 2025 року від відповідача до суду надійшов звіт у доповнення до звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 200/1603/24, у якому відповідач надав пояснення в частині виплати заборгованості, у якому зазначив, що з метою належного виконання рішення суду по боргових зобов`язаннях та виділення коштів на означені цілі Головним управлінням було спрямовано до розпорядника коштів вищого рівня - Пенсійного фонду України запити додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості, нарахованої за рішенням суду: листи від 01.10.2024 №0500-0404-5/96450, від 18.04.2025 №0500- 0404-5/36209 (листи додаються). Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 31.10.2024 №2800-030102-9/66981 (лист додається) зобов`язання згідно рішення суду по справі № 200/1603/24 підлягає погашенню відповідно до Порядку, визначеному Постановою № 1165.

20 травня 2025 року від відповідача до суду надійшло клопотання про звільнення керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від сплати штрафу.

30 травня 2025 року ухвалою суду повернуто без розгляду звіт відповідача у доповнення до звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 200/1603/24.

16 липня 2025 року від відповідача до суду надійшов звіт про виконання рішення суду, у якому відповідач зазначив, що рішення в частині виплати заборгованості з пенсії за період з 01.02.2024 по 31.10.2024 у сумі 209 810,00 грн виконано в межах функціональних повноважень та нормативно-правового поля, зокрема, доплата за рішенням суду за період з 01.02.2024 по 31.10.2024 у сумі 209 810,00 грн, як така, що не передбачена бюджетом Головного управління потребує додаткового фінансування та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Поряд із цим, відповідач покликається на те, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи (довідка ВПО від 2407.2017 № ) виплати пенсійних виплат та заборгованості унормовується також і правовими актами, що регулюють виплати внутрішньо переміщеним особам. Зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території» (далі Порядок № 1165), визначено механізм виплати боргів за минули й період, у тому числі, нарахованих на виконання рішень суду. Означені кошти будуть виплачуватися за окремою бюджетною програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний бюджетний рік.

Головним управлінням на виконання Порядку № 1165, суму доплати нараховану за рішенням суду облікована та включена до переліку отримувачів виплат станом на 1 січня 2025 року, сформованого Головним управлінням на виконання пункту 2 Порядку № 1165.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік на сьогодні не затверджено. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2025 рік після його затвердження.

Відповідач зазначає, що виділення коштів із Державного бюджету на фінансування даного судового рішення не залежить від волі керівника Головного управління, а затвердження бюджету Пенсійного фонду України не входить до компетенції Головного управління.

З метою належного виконання рішення суду по боргових зобов`язаннях та виділення коштів на означені цілі Головним управлінням було спрямовано до розпорядника коштів вищого рівня - Пенсійного фонду України запити додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості, нарахованої за рішенням суду: листи від 01.10.2024 №0500-0404-5/96450, від 18.04.2025 №0500- 0404-5/36209 (листи додано до звіту від 14.05.2025), листи від 05.05.2025 №0500-0404- 5/43778, від 05.06.2025 № 0500-0404-5/55423, від 07.07.2025 № 0500-0404-5/66726, від 08.07.2025 №0500-0402-5/67226.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 31.10.2024 №2800-030102- 9/66981 (лист додано до звіту від 14.05.2025), від 23.05.2025 №2800-030101-9/34053, від 09.07.2025 №2800-030202-9/45602, від 27.05.2025 №2800-030202-9/4604 зобов`язання згідно рішення суду по справі № 200/1603/24 підлягає погашенню відповідно до Порядку, визначеному Постановою № 1165.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 200/1603/24 за позовом ОСОБА_1 виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень.

Надаючи оцінку доводам сторін суд зазначає наступне.

Відповідач здійснив нарахування заборгованості за рішенням суду, проте не виплачено через недостатність бюджетних асигнувань на цю мету, рішення суду у повному обсязі не виконав.

Заборгованість за рішенням суду за період з 01.02.2024 по 31.10.2024 у сумі 209 810,00 грн облікована в Головному управлінні.

Відповідач звертався до Пенсійного фонду України, розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, для отримання відповідного фінансування, проте отримав роз`яснення щодо виконання рішення суду відповідно до Порядку № 1165, фактично відмову.

Водночас, Порядок № 1165 визначає механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі - пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та статті 61 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - отримувачі) (Пункт 1).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 21 грудня 2022 року № 28-2) затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Положення № 28-2).

Пунктами 1 та 2 Положення № 28-2 визначено, що Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Згідно п/п 3, 4 п. 4 Положення № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання, здійснює страхові виплати та надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інші виплати, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, в межах обсягів фінансування цих виплат (!).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України (далі Положення № 280).

Пунктами 1, 2 Положення № 280 визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 3 Положення № 280 одним із основних завдань Пенсійного фонду України є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Згідно п/п 4 п. 4 Положення № 280, пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до закону, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат і соціальних послуг, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 31.08.2009 № 21-2 (далі Порядок № 21-2), встановлює механізм складання, розгляду, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України (далі - Пенсійний фонд), планів доходів і видатків головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - територіальні органи), управлінь Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах, об`єднаних управлінь (далі - районні управління) та апарату Пенсійного фонду (далі - апарат).

Пункт 2 Порядку № 21-2 визначає, що бюджетний процес є регламентованою законодавством діяльністю, пов`язаною зі складанням, розглядом, затвердженням бюджету Пенсійного фонду, планів доходів і видатків, їх виконанням та контролем за їх виконанням, складанням, розглядом та затвердженням звітів про виконання бюджету та планів доходів і видатків.

Бюджетний період для бюджету Пенсійного фонду становить один календарний рік, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того самого року.

Згідно п. 3 Порядку № 21-2, нормативно-правове регулювання бюджетного процесу Пенсійного фонду здійснюється відповідно до Конституції України, Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інших законодавчих актів, Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, інших нормативно-правових актів та цього Порядку.

Відповідно до п. 1 розділу II. «Структура бюджету» Порядку № 21-2, основними складовими бюджету Пенсійного фонду є дохідна та видаткова частини.

Згідно п. 5 розділу II. «Структура бюджету» Порядку № 21-2, видатки бюджету Пенсійного фонду класифікуються за такими основними групами: видатки за рахунок власних доходів (коштів); видатки за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п. 4 розділу II. «Структура бюджету» Порядку № 21-2, кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

У структурі доходів бюджету Пенсійного фонду до складу коштів Державного бюджету України входять асигнування державного бюджету у плановому періоді на:

виплату пенсій військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу строкової служби та членам їхніх сімей, пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, іншим особам, визначеним законом, та доставку цих виплат;

виплату доплат, надбавок, підвищень до пенсій, додаткових пенсій, пенсій за особливі заслуги перед Україною, встановлених законом, державної соціальної допомоги на догляд особам, зазначеним у пунктах 1-3 частини першої статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», та доставку цих виплат;

погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду;

покриття різниці між розміром пенсії, обчисленим відповідно до абзаців першого та третього частини першої, частини третьої статті 28 Закону, та розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 Закону;

покриття витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, передбачених абзацами п`ятим та шостим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону;

покриття дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (перевищення видатків над доходами, у тому числі з урахуванням резерву коштів Пенсійного фонду);

здійснення інших виплат, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Поряд із цим, п. 6 розділу II. «Структура бюджету» Порядку № 21-2 визначено, що видатки за рахунок власних доходів (коштів) здійснюються на:

пенсійне забезпечення осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону (крім випадків, передбачених Законом);

виплату пенсій, призначених згідно з іншими законодавчими актами в частині розміру пенсії, на яку особа має право відповідно до Закону;

пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, інших осіб, визначених законом, у частині розміру пенсії із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, передбаченого відповідно до Порядку визначення різниці між розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2011 року № 1168;

виплату щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття згідно із Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни» (для осіб, яким пенсія виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду);

пенсійне забезпечення осіб, які проживають за кордоном, та іноземних пенсіонерів (крім пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та доплат, фінансування яких згідно з законодавчими нормами забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України);

виплату допомоги на поховання щодо одержувачів пенсій, фінансування яких здійснюється за рахунок власних доходів;

оплату послуг з виплати та доставки пенсій, призначених відповідно до Закону;

розрахунково-касове обслуговування та плату за підкріплення готівкою виплати пенсії і грошової допомоги;

фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду (далі - адміністративні видатки).

Перелік видатків зазначений у п.п. 5, 6 розділу II. «Структура бюджету» Порядку № 21-2 є вичерпним.

Відповідно до п. 7 розділу II. «Структура бюджету» Порядку № 21-2, за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюються видатки, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до п.п. 1-3 розділу VII. «Складання бюджетної документації Пенсійного фонду» Порядку № 21-2, бюджет Пенсійного фонду з урахуванням пункту 12 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону затверджується Кабінетом Міністрів України.

Затвердження бюджету Пенсійного фонду з урахуванням підпункту 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України здійснюється Кабінетом Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності законом про Державний бюджет України.

Проєкт бюджету Пенсійного фонду на плановий рік протягом двох тижнів з дня прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік надсилається Міністерству соціальної політики України для погодження Міністром соціальної політики України відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2011 року № 1156).

Відтак, Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України, а не Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» доводи позивача, що твердження ГУ ПФУ в Донецькій області про неприйняття бюджету ПФУ на 2025 рік не відповідає дійсності не відповідають дійсності.

Інформація про прийняття Бюджету Пенсійного фонду України відсутня на сайті https://zakon.rada.gov.ua/ станом на 31 липня 2025 року.

Відтак, підсумовуючи викладене суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Статтею 370 КАС України встановлено, що відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а, в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

До того ж, в ухвалі від 04 липня 2023 року у справі №200/3958/19-а Верховний Суд зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас відсутність відповідного фінансування Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з боку розпорядника бюджетних коштів вищого рівня не свідчить про виконання рішення суду в повному обсязі, а тільки підтверджує, що таке невиконання судового рішення обумовлено об`єктивними обставинами, незалежними від посадових осіб відповідача.

Водночас, підпунктами 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами).

Таким чином, виплату пенсії на виконання рішення суду здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково за рахунок коштів Фонду та з інших джерел, визначених законом.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що відповідач вжив конкретні заходи з метою повного виконання рішень суду, проте фактична невиплата заборгованості обумовлена недостатністю бюджетних коштів, що виділяються на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, отже цей процес затягується у часі на невизначений термін.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що накладення штрафу на керівника відповідача є передчасним та жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та у постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а, а також Верховним Судом у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 та ухвалі від 23 січня 2021 року у справі №611/26/17.

Відтак, суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Статтями 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» № 18357/91, Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) вказано, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 33 рішення у справі «Бакалов проти України» (заява №14201/02) зазначив, що державні органи не можуть довільно посилатись на брак коштів як на виправдання невиконання рішення, затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що невиконання рішення суду у цій справі має ознаки порушення прав позивача, яке гарантується ст. 6 Конвенції.

19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21 листопада 2024 року № 4094-IX.

Означеним законом суттєво змінено процедуру здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, зокрема, ст. 382 КАС України викладено в новій редакції, а також доповнено КАС України ст.ст. 382-1 - 382-3.

Відтак, відповідно до ст. 382-2 КАС України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1-5, 11 ст. 383-3 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Дослідивши доводи звіту відповідача суд не встановив підстав для відмови у його прийнятті, оскільки відповідачем наведено обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, а заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення відповідають наявним повноваженням щодо цього питання, підстави для накладення штрафу на керівника відповідача відсутні.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про прийняття звіту відповідача про виконання судового рішення як такого, що виконано частково з одночасним встановленням нового строку для подання звіту про виконання рішення суду.

В постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17, суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне прийняти звіт про виконання рішення як такого, що виконано частково та встановити відповідачу новий строк для подання звіту про виконання означених рішень суду в частині виплати позивачу коштів належних йому на підставі цього судового рішення.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Виходячи з системного аналізу приписів наведених норм, у першу чергу положень ст. 378 КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 № 4094-IX, процесуальний закон не надає суду розсуду щодо задоволення/відмови у задоволенні заяви про заміну способу та порядку виконання рішення суду відносно обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, у разі якщо таке рішення набрало законної сили та не виконано суб`єктом владних повноважень протягом двох місяців з дня набрання законної сили, що є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відтак, з матеріалів адміністративної справи встановлено, що рішення суду стосується ненарахування та невиплати пенсії позивачу та понад 2 місяці з дня набрання законної сили не виконано в частині виплати заборгованості нарахованої за рішенням суду, що є самостійною підставою для заміни способу та порядку виконання рішення суду.

Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 382-3 КАС України, під час розгляду звіту суд може розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу.

Відтак, суд вважає за доцільне з`ясувати позицію позивача відносно заміни способу та порядку виконання рішення шляхом стягнення з відповідача відповідних виплат.

Керуючись ст. 382 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24.

Звільнити керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області від сплати штрафу.

Встановити новий строк для подання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області звіту про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецької області протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 200/1603/24 в повному обсязі.

Попередити керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про можливість накладення штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за наслідками розгляду звіту або у разі неподання звіту про виконання рішення суду.

Запропонувати позивачу надати до суду його письмову позицію відносно заміни способу та порядку виконання рішення шляхом стягнення з відповідача відповідних виплат за рішенням суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко