Справа № 742/2394/25
Суддя: ДАВИДЧУК Д. П.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/43/25
Єдиний унікальний № 742/2394/25
РІШЕННЯ
31 липня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:
судді Давидчука Д.П.,
за участю секретаря судового засідання Лісафіної А.С.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
1.Короткий зміст заявлених вимог.
У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ТЦК), відповідно до якого просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 08.04.2025 за № 34. Також просить вирішити питання щодо судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Однак із зазначеною постановою він не погоджується, оскільки справа розглядалася без його участі, а саму постанову було надіслано та ним отримано лише 23.04.2025 р. У постанові від 08.04.2025 р. Зазначено, що він нібито не з`явився за повісткою, яка не містила чітко визначених часу та місця, за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги ч. 1 абз. 2, ч. 3 абз. 8, ч. 3 абз. 14 (або 17) ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач вважає, що не порушував вимог законодавства та не вчиняв адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності. Жодних повідомлень від відповідача він не отримував. Повістка органів ТЦК та СП фактично не вручалась, так як надійшла на його адресу в період, коли він перебував у службовому відрядженні, і була отримана його дружиною, яка повідомила відповідача про неможливість вручення документа адресату та повернула його відправнику. Вважає, що процесуальні документи, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, оформлено з грубими порушеннями, зокрема протокол від 26.03.2025 не має реєстраційного номера, до нього не долучено повістку ТЦК та СП, не зазначено конкретного часу та місця, куди позивач був зобов`язаний з`явитися, відсутнє рішення уповноваженої особи щодо листа від ОСОБА_2 , а з самим протоколом та роз`ясненням прав ознайомлено невідому особу ОСОБА_3 , який позивачу не знайомий. Крім того, протокол почав складатися 26 березня 2025 року, а завершено його оформлення лише 26 квітня 2025 року, що суперечить вимогам КУпАП. Постанова не містить жодного посилання на докази, які підтверджують вину позивача. Вважає, що у справі відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, а відповідачем допущено порушення прав позивача, передбачених ст. 248, 249, 268 КУпАП, а також обов`язків відповідача, визначених ст. 252, 278, 279, 280, 285 КУпАП.
23.06.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду подано відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 був ознайомлений із змістом повістки № 2024809 від 22.01.2025 року; він повідомив про причини неявки шляхом звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), проте не підтвердив своє повідомлення належними доказами (наказ про відрядження не завірений підприємством, відсутній доказ перебування у трудових відносинах, відсутні докази закріплення транспортного засобу та його виїзду/руху/прибуття на підприємство, а також нарахування та отримання добових). Крім того, ОСОБА_1 так і не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) у строк, що не перевищує сім календарних днів. Такі дії свідчать про порушення ним вимог законодавства про оборону та мобілізацію, що тягне адміністративну відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
03.07.2025 року позивач подав відзив, у якому вказує, що повістка ТЦК № НОМЕР_1 не була отримана ним особисто, а отримана ОСОБА_2 , яка її повернула. Відповідач не заперечує цих фактів і не надав доказів, що позивач був поінформований про дату і місце прибуття за повісткою. Постановами Верховного Суду підтверджено, що повістка, вручена іншій особі, не вважається належною. Також відповідач не заперечує щодо процесуальних порушень: протокол від 26.03.2025 року без номера, відсутність повістки в матеріалах, незазначення часу і місця явки, відсутність рішення повноважної особи та ознайомлення з протоколом невідомої позивачу особи. У відзиві відсутні докази умислу ухилення позивача від отримання повістки. Враховуючи вказане, позивач просить скасувати оскаржувану постанову.
3. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2025 року залишено позовну заяву без руху.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання сторони не з`явилися. Повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином.
Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
4. Фактичні обставини, встановлені судом.
26.03.2025 начальник відділення обліку мобілізаційної роботи-заступник Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майор ОСОБА_4 склав протокол, номер якого не вказано, про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 відповідно до якого 26 березня 2025 року о 09-00 год в смт. Срібне ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 як такий, що перебуває у розшуку за порушення військового обліку. При вивченні справи встановлено, що ОСОБА_1 був сповіщений про прибуття до РТЦК СП для проходження ВЛК, але в установлений термін не прибув, чим порушив вимоги ч. 1 абз. 2, ч. 3 абз. 8, ч. 3 абз. 14 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 14-15).
08.04.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_5 склав постанову № 34 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, за змістом якої встановлено, що ОСОБА_1 був сповіщений через розпорядження селищної ради про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження ВЛК, однак ОСОБА_1 подав заяву, що на вказану дату прибути не може, але на відведений термін, що не перевищує 7 днів не прибув. ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 1 абз. 2, ч. 3 абз. 8, ч. 3 абз. 14 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» За вказані дії на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17 000 грн (а.с. 12).
22.01.2025 керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 сформовано повістку № 2024809 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Розписка про отримання вказаної повістки ОСОБА_1 не підписана (а.с. 36).
27.01.2025 від ОСОБА_2 до керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 надано лист про те, що їй було передано повістку № 2024809 на ім`я ОСОБА_1 , який знаходиться у відрядженні, тому передати вказану повістку вона не має можливості. Повертає повістку відправнику (а.с. 37).
Відповідно до наказу від 25.01.2025 № 3 виданого ТОВ «Віа Транс Логістик» відряджено водія ОСОБА_1 у службове відрядження строком на 7 днів (а.с. 40).
Із книги запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що ОСОБА_1 не відвідував ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 42-52).
5. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оборону» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який діє на даний час.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів затверджено Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487.
Відповідно до п. 1 Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.
Згідно з пунктом 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Зі змісту наведеного положення вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку резервіст або військовозобов`язаний вважається належним чином оповіщеним про виклик до районного (міського) ТЦК у разі проставлення у поштовому повідомленні: (І) відмітки про отримання особою відправлення; (ІІ) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних або (ІІІ) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку.
Суд враховує, що заявник заперечує факт його належного оповіщення.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
В адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).
У цій справі до предмету доказування входить, зокрема, встановлення порядку оповіщення позивача про необхідність з`явитись до ТЦК (докази надсилання повістки, її отримання, неотримання, причини неотримання, тощо), зокрема, дотримання пункту 41 Порядку, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення з однією з таких відміток: про отримання особою відправлення; про відмову отримати поштове відправлення чи про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку.
Як убачається із матеріалів справи повістку № 2024809 на ім`я ОСОБА_1 було повернуто 27.01.2025 ОСОБА_2 , оскільки вказана повістка була нею отримана для подальшої передачі адресату ОСОБА_1 , однак їй не вдалося передати вказану повістку, через те, що ОСОБА_1 знаходиться у службовому відрядженні. Тому, вона повернула повістку відправнику.
Суд також виходить з того, що у разі не оповіщення або ж повернення відповідного відправлення через невручення, указана обставина не може бути підтверджена жодним доказом зі сторони позивача, а тому обставину належного оповіщення має доводити саме відповідач. Із відзиву вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не заперечує факт отримання ОСОБА_2 повістки № НОМЕР_1 , однак не доводить факт отримання вказаної повістки саме адресатом ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно диспозиція наведеної норми є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права або інших підзаконних актів (інструкцій, переліків, статутів, положень, наказів, правил тощо).
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед яких є обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, складає неявка військовозобов`язаного за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.
Відтак, для правильного вирішення справи, з огляду на доводи сторін, необхідно, насамперед, встановити таку обставину, як вручення позивачеві повістки, а вже після цього досліджувати питання щодо поважності причин неявки.
ІНФОРМАЦІЯ_7 не заперечує факт отримання ОСОБА_2 повістки № НОМЕР_1 , однак не доводить факт отримання вказаної повістки саме адресатом ОСОБА_1 . Тобто, відповідачем не доведено факт належного повідомлення ОСОБА_1 про його виклик до РТЦК, що свідчить про поважність причин його неявки до РТЦК.
За ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Суд відзначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.
КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.
Суд також не може погодитися з постановою, що оскаржується, оскільки при її ухваленні не було дотримано вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, Зокрема, розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен бути своєчасним, всебічним, повним та об`єктивним, з дотриманням установленого процесуального порядку.
Згідно з вимогами КУпАП, орган (посадова особа), який розглядає справу, зобов`язаний перевірити правильність складення протоколу та інших матеріалів. Якщо протокол складено з порушеннями або містить неповні чи суперечливі відомості, він не може бути належною підставою для винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Як убачається з матеріалів справи, протокол, складений щодо ОСОБА_1 не містить номера; містить заперечення особи, яка притягається до відповідальності, зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що не з`явився за викликом через перебування у відрядженні; початок складання протоколу датований 26 березня 2025 року, а його оформлення завершене лише 26 квітня 2025 року. У той час, як постанова №34 складена щодо ОСОБА_1 не містить підпису ОСОБА_1 .
Згідно зі статтею 62 Конституції України, вина особи має бути доведена належними та допустимими доказами, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а наголошено, що презумпція невинуватості застосовується і в адміністративних справах.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна доводити обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення. У справах щодо протиправності рішень чи дій суб`єкта владних повноважень саме відповідач зобов`язаний довести правомірність своїх дій, бездіяльності чи прийнятого рішення.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
6. Висновки за результатами розгляду заяви
З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належні докази щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, як то неявка за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, а тому суд доходить висновку про протиправність оскаржуваної постанови.
Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою відновлення законності належить скасувати постанову № 34 від 08.04.2025, складену відносно ОСОБА_7 , та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.1ст.139КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Всупереч вказаним нормам відповідачем не прийнято до уваги, що позивачу належним чином повістка не вручена, факт її відмови від отримання повістки не зафіксовано, тим самим не доведено правомірність оскаржуваного рішення та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
У силу ч. 1 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених КАС завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити адміністративний позов шляхом скасування рішень суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи встановлені обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, тому постанову ТЦК слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
7. Судові витрати
З урахуванням статті 139КАС України та задоволення позову, судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача.
Керуючись ст. 2, 5, 48, 77, 243 246, 250, 255, 286, 292 КАС України, суд
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в Чернігівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову № 34 від 08.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. за рахунок державного бюджету.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.07.2025.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК