Справа № 460/9607/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2025 року м. Рівне №460/9607/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.05.2025 року №56 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 07.05.2025. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що отримує пенсію по інвалідності та має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3). 07.05.2025 позивач звернувся до територіального управління ПФУ з заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися відповідачем, який рішенням від 15.05.2025 відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком. Вказав на те, що позивачем не підтверджено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та зазначає, що період проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідками, долученими до заяви від 07.05.2025. Також вказав на те, що відповідачем протиправно не зараховано період канікул та період проходження практики до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що ним за принципом екстериторіальності розглядалася заява позивача від 07.05.2025 про переведення на пенсію за віком на умовах ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням від 15.05.2025 відмовлено у переведенні позивача на пенсію за віком, оскільки період його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 4 місяці 1 день (за необхідних не менше трьох років). З огляду на відсутність необхідного періоду проживання у зоні, підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону №796 відсутні. Просив позовну заяву залишити без задоволення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по інвалідності та має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 28.10.1993.

Згідно паспорта позивач мерії НОМЕР_2 та витягу з реєстру територіальної громади №2025/005916286 від 07.05.2025 ОСОБА_1 з 12.09.2018 року зареєстрований у місті Дубровиця Сарненського району Рівненської області (зона гарантованого добровільного відселення).

Згідно довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 23.04.2025 №355 ОСОБА_1 зареєстрований у місті Дубровиця з 25.05.1971 по 26.08.1988, з 20.10.1993 по 12.09.2018, з 12.09.2018 по даний час.

У період з 01.09.1988 по 10.07.1993 позивач навчався в Українському державному аграрному університеті, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 , трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_4 (дата заповнення 20.06.1988).

Архівною довідкою Національного університету біоресурсів та природокористування України від 01.04.2025 №166 підтверджується, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №500 від 25.08.1992 «Про створення Українського державного аграрного університету» на базі Української ордена Трудового Червоного Прапора сільськогосподарської академії створено Український державний аграрний університет. Постановою Верховної Ради України №158 від 29.07.1994 «Про Національний аграрний університет» Українському державному аграрному університету надано статус національного. З цього часу він іменується як Національний аграрний університет. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №945 «Питання Національного аграрного університету» перейменовано Національний аграрний університет в Національний університет біоресурсів і природокористування України.

Згідно архівної довідки Національного університету біоресурсів та природокористування України від 08.04.2025 №179 та довідок виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області від 23.05.2025 №170, №171 позивач у період з 20.05.1991 по 31.08.1991, з 31.08.1992 по 28.09.1992, з 22.03.1993 по 03.04.1993 проходив практику на території зони гарантованого добровільного відселення.

07.05.2025 позивач звернувся до територіального управління ПФУ з заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися відповідачем.

Рішенням від 15.05.2025 №56 позивачу відмовлено у переведенні на інший вид пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 54 роки. Страховий стаж по інвалідності 40 років 10 місяців 14 днів, в тому числі додатковий стаж перебування на інвалідності 12 років 1 місяць 18 днів. Страховий стаж для розрахунку пенсії за віком становить 28 років 9 місяців 8 днів. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 4 місяці 1 день (з 16.04.1986 по 26.08.1988), у зв`язку з чим відмовлено у переведенні на інший вид пенсії.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), особам, які проживали або працювали на радіоактивно забруднених територіях, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період (абзац 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII).

Із аналізу наведеної правової норми слідує, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» іншими актами законодавства.

З матеріалів справи слідує, що позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Разом з тим, документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі також - Порядок № 22-1).

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, передбачено, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

А факт проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення засвідчують довідки видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

При цьому згідно пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 23.04.2025 №355 ОСОБА_1 зареєстрований у місті Дубровиця з 25.05.1971 по 26.08.1988, з 20.10.1993 по 12.09.2018, з 12.09.2018 по даний час.

Зі змісту спірного рішення відповідач слідує, що ним до періоду проживання позивач у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 зараховано період з 26.04.1986 по 26.08.1988 (2 роки 4 місяці 1 день).

Разом з тим, позивач за змістом позовної заяви стверджує, що відповідачем при прийнятті рішення від 15.05.2025 протиправно не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період проживання з батьками в місті Дубровиця в період канікул (з 27.02.1989 по 11.03.1989, з 04.09.1989 по 01.10.1989, з 29.01.1990 по 10.02.1990, з 03.09.1990 по 29.09.1990, з 28.01.1991 по 09.02.1991, з 02.09.1991 по 28.09.1991, з 27.01.1992 по 08.02.1992, з 06.07.1992 по 25.07.1992) та періоди проходження ним практики (з 20.05.1991 по 31.08.1991, з 31.08.1992 по 28.09.1992).

Враховуючи викладене, суд зазначає таке.

Довідкою Національного університету біоресурсів та природокористування України від 27.03.2025 дійсно підтверджується, що у період з 27.02.1989 по 11.03.1989, з 04.09.1989 по 01.10.1989, з 29.01.1990 по 10.02.1990, з 03.09.1990 по 29.09.1990, з 28.01.1991 по 09.02.1991, з 02.09.1991 по 28.09.1991, з 27.01.1992 по 08.02.1992, з 06.07.1992 по 25.07.1992 у позивача були канікули.

Однак, така довідка підтверджує лише період канікул, а не проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Більше того, суд зазначає, що ні матеріали справи, ні матеріали пенсійної справи не містять доказів проживання позивача у вищевказаний період у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки згідно поданих доказів позивач змінив місце проживання у 1988 році та знову переїхав жити в місто Дубровиця лише 20.10.1993.

Тому період канікул до періоду проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення правомірно не зараховано відповідачем.

Згідно архівної довідки Національного університету біоресурсів та природокористування України від 08.04.2025 №179 та довідок виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області від 23.05.2025 №170, №171 позивач у період з 20.05.1991 по 31.08.1991, з 31.08.1992 по 28.09.1992, з 22.03.1993 по 03.04.1993 проходив практику на території зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, період проходження практики позивачем з 20.05.1991 по 31.08.1991 (3 місяці 12 днів), з 31.08.1992 по 28.09.1992 (29 днів) мав бути зарахований до періоду його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, що протиправно не було здійснено відповідачем.

Поряд з цим, зарахування таких періодів не має вирішального значення для вирішення справи по суті, оскільки навіть з урахуванням останніх, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить менше 3 років.

Враховуючи сукупно надані сторонами докази та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач підставно відмовив позивачу в переведенні на пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Зважаючи на те, що при розгляді заяви позивача про переведенні на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень в ході розгляду справи довели правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, не знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя Т.О. Комшелюк