Справа № 280/582/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2025 року м. Дніпросправа № 280/582/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2025 року в адміністративній справі №280/582/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив:

скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року про стягнення 35 665,27 грн. з ОСОБА_1 , як незаконну.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року в частині донарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску за періоди вересень листопад 2020 року у розмірі 3 300,00 грн.

В іншій частині в позові відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізької області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач з 13 лютого 1998 року по 29 листопада 2021 року як фізична особа-підприємець був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464 (у редакції чинній протягом 2017 року) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, до яких, зокрема, було віднесено позивача, зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Станом на 31 грудня 2016 року в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність), обліковувалась заборгованість у сумі 1330,33 гри., з яких недоїмка - 1267,95 грн. (єдиний внесок нарахований за 2 кв. 2015 р.), штрафні санкції - 46,66 грн. (штрафні санкції згідно рішення № від 16 грудня 2014 року) та пеня -15,72 грн. (залишок несплаченої пені згідно рішення № від 16 грудня 2014 року). Вказує, що станом на 31 грудня 2018 року в ІКП Гуртовенка Петра Анатолійовича по коду класифікації доходів бюджету 71040000 обліковувалась заборгованість у сумі 17 149,87 грн. (3442,33 (несплачена заборгованість за 2017рік) + 13707,54 грн.(нараховані протягом 2018 року суми) = 17149,87грн.). За період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року позивачем фактично сплачено єдиний внесок на загальну суму 12828, 72 грн. Станом на 31 грудня 2019 року в ІКП Гуртовенка Петра Анатолійовича по коду класифікації доходів бюджету 71040000 обліковувалась заборгованість у сумі 15 040,87 грн. У 2021 році єдиний внесок позивачем не сплачувався. Таким чином, станом на 31 грудня 2020 року за позивачем обліковувалась заборгованість у сумі 24 090,35 грн. Окрім того, за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року позивачем фактично сплачено єдиний внесок на загальну суму 11 000, 00 грн. Таким чином, станом на 31 грудня 2021 року за позивачем обліковувалась заборгованість у сумі 35 665,27 грн. Оскільки позивачем належним чином не виконувались вимоги статті 9 Закону № 2464, а саме єдиний внесок з 21 квітня 2015 року по 31 травня 2021 року сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 07 грудня 2021 року на загальну суму 20 374,92 грн. (штрафна санкція 4 753,27 грн. та пеня 15 621,65 грн.). Пеня позивачем не сплачена. З моменту отримання позивачем зазначеного рішення, до моменту подання даного відзиву, ОСОБА_1 не здійснено жодної оплати єдиного внеску, а також не надано жодного доказу такої сплати, а тому твердження позивача, що вказана сума є добросовісно сплаченою ним самостійно не відповідає дійсності. Таким чином, згідно відомостей відображених в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) станом на 31 грудня 2021 року обліковувалась заборгованість у сумі 35 665,27 гри., в тому числі: недоїмка - 15 290,35 грн., штраф - 4 753,27 грн., пеня - 15 621,65 грн. (зазначена сума вказана у оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) М`Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року). Приймаючи до уваги усе вищезазначене, можна дійти висновку, що зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року сума заборгованість складається з сум єдиного внеску нарахованих за період 2 кв. 2019 - 4 кв. 2020 р., а також суми штрафу та пені визначених рішенням № від 07 грудня 2021 року. Вказує, що оскражувана вимога відповдає вимогам чинного законодавства, винесена у строки, встановлені ПК України, направлялась на адресу позивача засобами поштового зв`язку та вважається узгодженою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкова вимога № Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року є не узгодженою. Вказує, що відповідачем протиправно, до припинення підприємницької діяльності нараховано штраф у розмірі 4 753,27 грн., який позивачем добросовісно сплачено. Вказує, що станом на дату формування вимоги №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року позивач вже припинив свою підприємницьку діяльність, про що відповідачу було відомо. З розрахунку відповідача вбачається, що розрахунок боргу ґрунтується на операціях начебто сплаченого єдиного внеску для фізичних осіб підприємців датованих до 19 січня 2022 року, тобто після припинення позивачем підприємницької діяльності, що не може відповідати дійсним обставинам справи, оскільки з грудня 2021 року підприємницька діяльність ним не здійснювалась. Вказує, що позивач працював на підприємстві де отримував фіксовану заробітну плату, а податки, внески та платежі за нього сплачувались роботодавцем. Також акцентує увагу суду на те, що жодних заборгованостей за ним утворитись не могло.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

У період з 13 лютого 1998 року по 29 листопада 2021 року позивач був зареєстрований, як фізична особа - підприємець та перебував на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області.

19 січня 2022 року ГУ ДПС у Запорізькій області було складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5891-50, якою позивача зобов`язано сплати недоїмку з єдиного внеску в розмірі 35665,27 грн., яка обліковувалась станом на 31 грудня 2021 року.

Вимогу складено на підставі даних інформаційної системи податкових органів, про що зазначено у вказаній вимозі.

Суму недоїмки по сплаті єдиного внеску розраховано, з урахуванням відзиву на позов, розраховано за період з 19 липня 2019 року по 29 грудня 2021 року.

Вимога від 19 січня 2022 року за №Ф-5891-50 направлена податковим органом засобами поштового зв`язку на податкову адресу позивача 28 січня 2022 року.

Не погодившись з зазначеною вимогою позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (далі Закон №2464-VI в редакції, чинній на момент винесення спірної вимоги).

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з частинами третьою, восьмою статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, слід дійти висновку, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI до 2021 року не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові від 04 грудня 2019 року по справі №440/2149/19 Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18, від 18 березня 2020 року у справі №140/1777/19, від 03 квітня 2020 року у справі №140/642/19.

Щодо доводів позивача щодо відповідач неправомірно виніс суми боргів 2016 та 2017 років до зарахування загальної суми боргу, а суми недоїмки цих років зараховані з пропуском строків пред`явлення вимоги про сплату.

За приписами частини 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464) строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Закону №2464, податкові органи зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Відтак, вищенаведене, спростовує доводи позивача з приводу пропуску відповідачем строків давності стосовно коштів за оскаржуваною вимогою.

Що ж стосується доводів позивача з приводу винесення оскаржуваної вимоги без проведення перевірки.

З урахуванням пункту 4 статті 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції № 449 податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ Інструкції 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається платникам фізичним особам протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

З вищевикладеного вбачається, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи податкового органу.

Таким чином, облікові дані з інформаційної системи податкового органу, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16.

Щодо доводів позивача щодо направлення ГУ ДПС у Запорізькій області вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року за податковою адресою та з приводу її неузгодження.

Відповідно до пункту 63.5 статті 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI всі фізичні особи платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язанні з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язанні з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Згідно пункту 66.5 статті 66 ПК України у разі виникнення змін у даних або внесення змін до документів, що подаються для взяття на облік згідно з цією главою, крім змін, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, та змін, про які платник податків повідомив за основним місцем обліку, платник податків зобов`язаний подати контролюючому органу в якому він обліковується, уточнені документи протягом 10 календарних днів з дня внесення змін до зазначених документів.

Відповідно до статті 45 ПК України фізична особа платник податків зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків фізичної особи визначається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків фізична особа може мати не більше однієї податкової адреси.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржувана вимога ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року направлена податковим органом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на податкову адресу позивача: 69089, м. Запоріжжя, вул. Дем`яна Бєдного, буд. 34/6, яка вказана позивачем при взятті на облік у податковому органі, а отже направлення вимог здійснювалося за наявною адресою реєстрації позивача (що підтверджується інформацією з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 07 лютого 2024 року, копія якого міститься в матеріалах справи) у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 4 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (далі Інструкція 449) вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Зазначена вимога надіслана відповідачем засобами поштового зв`язку та вручена особисто позивачеві чи його близькій особі з прізвищем « ОСОБА_2 » 28 січня 2022 року, що підтверджується відповідною відміткою про отримання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

З матеріалів справи встановлено, що протягом 10 календарних днів з дня отримання, вимога ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року не була оскаржена позивачем, у зв`язку з чим, набула статусу узгодженою.

З приводу доводів позивача щодо необхідності направлення на його податкову адресу узгодженої податкової вимоги.

Згідно пункту 4 розділу VI Інструкції податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога). В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: - платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; - вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі. Згідно пункту 5 розділу VI Інструкції протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені. У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку. Податковий орган після узгодження вимоги (набрання нею чинності) пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»; надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті б Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства. Якщо платник частково сплатив суми недоїмки та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення. До сум боргу (недоїмки) платника, що подаються до органів державної виконавчої служби або по органів Казначейства, на вимогу про сплату боргу (недоїмки) за даними ІТС включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін штрафів та пені. Згідно п. б розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога податкового органу про сплату - боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону, є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документі до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства. Згідно п. 7 розділу VI Інструкції якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними ІТС станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до орган/ державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними ІТС станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(к) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі. Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, податковий орган подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Таким чином, узгоджена вимога з ЄСВ позивачу направляється тільки внаслідок процедури оскарження.

В усіх інших випадках податковий орган надсилає узгоджені вимоги до виконавчої служби для примусового виконання .

Судом встановлено, що з урахуванням положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкції № 449, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5891-50 від 19 січня 2022 року та направлено на примусове виконання до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Вищезазначене спростовує доводи позивача з приводу необхідності направлення податковим органом на адресу позивача узгодженої податкової вимоги.

Що стосується сум недоїмки, штрафу, пені, які включені до оскаржуваної вимоги та правомірність їх включення до неї.

Як слідує з матеріалів справи, заборгованість з несплати ЄСВ нараховано позивачу за відомостями інтегрованої картки платника та з урахуванням наданого до суду розрахунку за період липня 2019 року по грудень 2021 року наступним чином.

Так, станом на 31 грудня 2016 року в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність), обліковувалась заборгованість у сумі 1330,33 грн., з яких недоїмка - 1267,95 грн. (єдиний внесок нарахований за 1 кварталу 2015 року), штрафні санкції - 46,66 грн. (штрафні санкції згідно рішення № вiд 16 грудня 2024 року) та пеня - 15,72 грн. (залишок несплаченої пені згідно рішення № вiд 16 грудня 2024 року) - 19 жовтня 2017 року нараховано за 3 квартал 2017 року 2112,00 грн.(мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 грн. х 22 відсотки = 704 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 704 грн. х 3 = 2112,00 грн.).

Потягом періоду з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року позивачем єдиний внесок не сплачувався.

Таким чином, станом на 31 грудня 2017 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осібпідприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість у сумі 3442,33 грн. (1330,33 (несплачена заборгованість за 2016 рік) + 2112,00 грн. (нараховані протягом 2017 року суми) =3442,33 грн.); 19 січня 2018 року нараховано за 4 квартал 2017 року 2112,00 грн.(мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 грн. х 22 відсотки = 704 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 704 грн. х 3 = 2112,00 грн.); 09 лютого 2018 року позивачу нараховано за 2017 рік 4224,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 грн. х 22 відсотки = 704 грн. в місяць, за 6 місяців (період протягом якого у 2017 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, тобто до 31.06.2017) відповідно 704 грн. х 6 = 4224,00 грн.); 19 квітня 2018 року нараховано за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн.(мінімальна заробітна плата 2018 року 3723 грн. х 22 відсотки = 819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн.); 19 липня 2018 року нараховано за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2018 року 3723 грн. х 22 відсотки = 819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн.); - 19 жовтня 2018 року нараховано за 3 квартал 2018 року 2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2018 року 3723 грн. х 22 відсотки = 819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн.).

Потягом періоду з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року позивачем єдиний внесок не сплачувався. Таким чином, станом на 31 грудня 2018 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осібпідприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість у сумі 17149,87 грн. (3442,33 (несплачена заборгованість за 2017 рік) + 13707,54 грн. (нараховані протягом 2018 року суми) = 17149,87грн.) 21 січня 2019 року нараховано за 4 квартал 2018 року 2457,18 грн.(мінімальна заробітна плата 2018 року 3723 грн. х 22 відсотки = 819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн.); - 19 квітня 2019 року нараховано за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн.(мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 грн. х 22 відсотки = 918,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.); - 19 липня 2019 року нараховано за 2 квартал 2019 року 2754,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 грн. х 22 відсотки = 918,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.); 21 жовтня 2019 року нараховано за 3 квартал 2019 року по строку 2754,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 грн. х 22 відсотки = 918,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.).

За період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року позивачем фактично сплачено єдиний внесок на загальну суму 12828,72 грн. (14 лютого 2019 року - 9828,72 грн. та 06 серпня 2019 року 3000,00 грн.).

Таким чином, станом на 31 грудня 2019 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість у сумі 15040,87 грн. (17149,87 (несплачена заборгованість за 2018 рік) + 10719,72 грн. (нараховані протягом 2019 року суми) 12828,72 грн. (сплачені протягом 2018 року суми) = 17149,87грн.) 20 січня 2020 року нараховано за 4 квартал 2019 року 2754,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2019 року 4173 грн. х 22 відсотки = 918,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн.); 21 квітня 2020 року нараховано за 1 квартал 2020 року 2078,12 грн.(мінімальна заробітна плата 2020 року 4723 грн. х 22 відсотки = 1039,06 грн. в місяць, за квартал, з урахуванням карантину з березня 2020 року, відповідно 1039,06 грн. х 2 =2078,12 грн.); 20 липня 2020 року нараховано за 2 квартал 2020 року 1039,06 грн. (мінімальна заробітна плата 2020 року 4723 грн. х 22 відсотки = 1039,06 грн. за квартал, з урахуванням карантину); - 19.10.2020 нараховано за 3 квартал 2020 року 3178,12 грн. (мінімальна заробітна плата 2020 року 4723 грн. х 22 відсотки 1039,06 грн. в місяць, відповідно за 2 місяці (липень-серпень) 1039,6 грн. х 2 = 2078,12 грн. та мінімальна заробітна плата 2020 року 5000 грн. х 22 відсотки = 1100,00 грн. за вересень, за квартал відповідно 2078,12 грн. + 1100,00 грн. = 3178,12 грн.).

Потягом періоду з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року позивачем єдиний внесок не сплачувався.

Таким чином, станом на 31 грудня 2020 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість у сумі 24090,35 грн. (15040,87 (несплачена заборгованість за 2019 рік) + 9049,48 грн. (нараховані протягом 2020 року суми) = 24090,35грн.).

19 січня 2021 року нараховано за 4 квартал 2020 року 2200,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2020 року 5000 х 22 відсотки = 1100,00 грн. в місяць, відповідно за квартал 1100,00 грн. х 2 = 2200,00 грн.);

29 грудня 2021 року відповідачем здійснено нарахування по штрафним санкціям в розмірі 4753,27 грн. та пені 15621,65 грн., згідно Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № вiд 07 грудня 2021 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Суд бере до уваги, що Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (не перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № вiд 07 грудня 2021 року позивачем ані в адміністравному порядку, ані в судовому порядку не оскаржувалось, а відтак вважається узгодженим.

Також, за вказаним рішенням позивачем сплачено штрафні санкції у розмірі 4753,27 грн., що підтверджено і позивачем і представником відповідача під час розгляду справи. Проте вказана сума, з урахуванням порядку черговості була зарахована податковим органом у якості сплати боргу, який виник у позивача раніше.

Окрім того, вказане рішення передбачало ще й сплату пені 15621,65 грн., сплата якої матеріалами справи не підтверджена. При цьому, пеня позивачем під час розгляду справи, за вказаним рішенням не сплачувалась, а відтак, не може вважатись виконаним (сплаченим) позивачем.

Вищезазначене спростовує доводи позивача, відносно добросовісного та повного виконання ним вищезазначеного рішення про застосування штрафних санкцій.

За період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року позивачем фактично сплачено єдиний внесок на загальну суму 11000,00 грн. (22 березня 2021 року 4000,00 грн., 24 березня 2021 року 3000,00 грн. та 31 травня 2021 року 4000,00 грн.).

Таким чином, станом на 31 травня 2021 року в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду класифікації доходів бюджету 71040000 (Для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб які провадять незалежну професійну діяльність) обліковувалась заборгованість у сумі 35 665,27 грн. (24090,35 (несплачена заборгованість за 2020 рік) + 2200,00 грн. (нараховані протягом 2021 року суми) + 4753,27 грн. (штрафні санкції за рішенням № вiд 07 грудня 2021 року) + 15621,65 (пеня за рішенням № вiд 07 грудня 2021 року) 11000,00 грн.(сплачені суми за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року) = 35665,27 грн.).

З урахуванням даних ІКП ОСОБА_1 , а також наданого відповідачем до суду розрахунку недоїмки за оскаржуваної вимогою до несплаченої заборгованості позивача за 2020 рік, з огляду на сплачені позивачем раніше кошти та здійсненні відповідачем перерахунки заборгованості за 2020 рік, податковим органом до заборгованості позивача за оскаржуваною вимогою входить останній місяць третього кварталу 2020 року (вересень 2020 року) та два місяці четвертого кварталу 2020 року (жовтень та листопад 2020 року). У зв`язку із чим сума недоїмки за оскаржуваною вимогою за 2020 рік за вказаний період враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої станом на вересень 2020 року становить 3 300,00 грн. 5000,00 грн. мінімальна заробітна плата за 2020 рік х 22 відсотки- 1 100,00 грн. на місяць, відповідно 1100,00 грн. х вересень, жовтень та листопад 2020 року становить 3 300,00 грн.).

Водночас, протягом вересня листопада 2020 року позивач був працевлаштований на різних підприємствах як найманий працівник. Зокрема, як свідчать надані докази, а саме, довідка форми ОК-5, позивач у 2020 році, зокрема у вересні листопаді 2020 року, працював у Акціонерному товаристві «Завод «Електроважмаш».

Відповідно до довідки форми ОК-5 протягом вказаних періодів роботодавцем нараховано та утримано із заробітку позивача податки та збори, в тому числі єдиний соціальний внесок.

Контролюючий орган вказану обставину в ході розгляду справи не заперечував, доказів на її спростування не надав.

Таким чином, у зазначені періоди позивач був працівником у розумінні підпункту14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Відтак, нарахування позивачу єдиного соціального внеску за ці періоди не відповідає приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене, нарахування контролюючим органом сум заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, за періоди з вересня по листопад 2020 року у сумі 3300,00 грн. (1 100,00 грн. х 3) є протиправним.

Водночас, доказів скасування Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № вiд 07 грудня 2021 року або його повної сплати (фактичного виконання в повному обсязі) матеріали справи не містять.

У зв`язку з чим, оскаржувану вимогу в іншій частині суми боргу суд вважає правомірною. Зворотного позивачем не доведено.

Також, згідно ІКП ОСОБА_1 та розрахунку, проведеного судом раніше, вбачається, що всі кошти, сплачені позивачем за квитанціями, наданими до суду, враховувались відповідачем після їх одержання, у зв`язку із чим неодноразово проводився перерахунок заборгованості позивача. Квитанції від 05 квітня 2019 року на суму 8190 грн., № 12 від 06 серпня 2019 року на суму 170 грн., не стосуються сплати єдиного внеску позивача. Вказане, спростовує доводи позивача щодо неврахування відповідачем сплачених позивачем коштів до винесення оскаржуваної вимоги.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в адміністративній справі №280/582/24 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року в адміністративній справі №280/582/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко