Справа № 520/128/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Тітов О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 р. Справа № 520/128/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/128/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.09.2021 р. про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 22 рік 08 місяців 15 днів та загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 54%;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж 22 років 08 місяців 15 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді Люботинського міського суду Харківської області у відставці виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 22 роки 08 місяців 15 днів та обчислювати виходячи із загального відсотку розрахунку пенсії ;

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 13.12.2023 №50 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді Люботинського міського суду Харківської області у відставці виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 22 роки 08 місяців 15 днів, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж 22 років 08 місяців 15 днів, обчислюючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із загального відсотку розрахунку пенсії - 54% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач -Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що з 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється ст.142 Закону №1402, згідно з якою «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді». Відповідно до цього, 20 років стажу роботи на посаді судді можуть бути підставою для виплати 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тоді як для виплати щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 54 % необхідна наявність стажу - 22 роки на посаді саме судді. Звертаємо увагу на те, що зарахування до спеціального стажу судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів адвокатської діяльності який Позивач мала у період часу з 11 липня 1994 року по 01 грудня 2000 року, є протиправним,з огляду на те, що у рішенні Вищої ради правосуддя від 16.11.2021 про звільнення позивача у зв`язку з виходом у відставку міститься посилання також на абз.4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», що дає підстави для врахування при обчисленні позивачу стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці порядку визначення стажуроботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) позивача на посаду судді. При цьому, згідно положень чинного законодавства України, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Між тим, матеріали справи не місять доказів оскарження рішення Вищої ради правосуддя 16.11.2021 №2208/0/15-21 у частині не включення до стажу роботи на посаді судді періоду адвокатської діяльності.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується виключно в частині задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Указом президента України від 05.12.2000 № 1304/2000 "Про призначення суддів" позивача, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Люботинського міського суду Харківської області строком на 5 років.

Постановою Верховної Ради України від 15.12.2005 № 3218-1У позивача призначено суддею Люботинського міського суду Харківської області, безстроково.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 01.07.2019 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після призначення пенсії продовжувала працювати на посаді судді.

Після звільнення, 20.09.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (зі змінами) (далі - Закон №1402).

Після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності, розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Рішення № 34 від 20.09.2021 щодо переведення на довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону №1402 на підставі заяви від 20.09.2021 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області.

07 грудня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці зарахувавши 2 роки юридичного стажу.

Після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності, розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення № 50 від 13.12.2023 про відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 13.12.2023.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді стажу роботи у сфері права у вказаний період, що передбачений ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» діяв протиправно, чим порушив права та інтереси позивача. Належним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних відносинах суд визначив визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 13.12.2023 №50 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 , а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді Люботинського міського суду Харківської області у відставці виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 22 роки 08 місяців 15 днів, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж 22 років 08 місяців 15 днів, обчислюючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із загального відсотку розрахунку пенсії - 54% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та зазначає таке.

Конституційний Суд України в Рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 зазначив, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканості, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічних висновків Конституційний Суд України дійшов у Рішенні від 15.04.2020 № 2-п (ІІ)/2020. у якому, зокрема, вказав, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді.

Згідно із частиною першою статті 116 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України № 1402-VІІІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-УІІІ (доповнено згідно із Законом № 1798-VІІІ) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У зв`язку з прийняттям Закону України від 12.07.2018 № 2509-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону 2447-VІІІ. який набрав чинності 05.08.2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VІІІ доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

За таких обставин чинною на теперішній час редакцією статті 137 Закону України № 1402-УІ11 закріплено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Крім того, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Матеріалами справи встановлено, що стаж позивача, як судді Люботинського міського суду Харківської області складає з 02.01.2001 по 16.09.2021 і становить 20 рік 08 місяців 15 днів, а загальний стаж для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 22 роки 8 місяців 15 днів.

Вимоги, які діяли з 10.02.1993 до 05.07.2001 при обранні суддів на посаду вперше, визначені Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-ХІІ право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і. як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Частиною третьою статті 127 Конституції України (у відповідній редакції) було встановлено, що станом на 05.12.2000 на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як два роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Ураховуючи зазначені вище обставини, а також те, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй ( частина друга статті восьмої Конституції України), приходить до висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена Конституцією та надає право для призначення на посаду судді, що становить 2 роки.

У період з 09.04.1985 по 05.12.2000 позивач мав стаж роботи у галузі права, який надавав йому право для призначення на посаду судді, а саме юрисконсультом установ, організацій і підприємств з 09.04.1985 по 29.12.2000, а також стаж адвокатської діяльності, який позивач мав у період часу з 11 липня 1994 року по 01 грудня 2000 року, що підтверджується записами у трудовій книжці та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю понад два роки.

Виходячи із законодавчих положень частини другої статті 137 Закон) № 1402-VIII у поєднанні з положеннями абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, суд доходить висновку про те, що відповідно до законодавства, яке діяло на день зайняття громадянином України посади судді вперше, час роботи в галузі права, який є однією з необхідних умов для того, щоб бути рекомендованим на посаду судді, незалежно від тривалості цього стажу та виду діяльності, не зараховувався до стажу роботи на посаді судді. Строк роботи в галузі права та належність певної роботи (діяльності) до роботи в галузі права мали значення лише для реалізації права на зайняття судової посади.

Відповідно до закону, який регулював питання стажу роботи судді на час зайняття суддівської посади вперше, до суддівського стажу мали зараховуватися передбачені в такому законі певні види роботи (професійної діяльності) у разі дотримання встановленої законом умови, за яких робота не на посаді судді прирівнюється до суддівської діяльності.

Так, виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняного до нього стажу роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття "стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді" треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Системний аналіз статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави вважати, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким внесені зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19. Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право дія призначення на цю посаду за його результатами.

Частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці четвертому пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) (аналогічна позиція висловлена у постанові ВП ВС від 08.10.2020 по справі № 9901 /537/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 справа № 9901/805/18 сформовано правовий висновок, що частину другу статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відстрочку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого Люботинським міським судом Харківської області тривалість стажу роботи позивача складає: 20 років 08 місяців 15 днів (суддя Люботинського міського суду Харківської області) та 22 роки 08 місяців 15 днів (стаж відповідно до ст. 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, яка діяла з 05.08.2018)).

Тобто, до стажу роботи позивача, який дає право на відставку, був врахований стаж її роботи у галузі права в межах 2-річною строку, а саме стаж роботи юрисконсультом установ, організацій і підприємств з 09.04.1985 по 29.12.2000 , а також стаж адвокатської діяльності, який я мала у період часу з 11 липня 1994 року по 01 грудня 2000 року.

Згідно ч. З ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як встановлено вище, відповідач протиправно не зарахував спірний період до стажу роботи позивача на посаді судді, відтак загальний стаж позивача на посаді судді, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання складає 22 роки. Отже, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має становити 54% (50% + 4% за 2 повних роки роботи) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 13.12.2023 №50 та наявності підстав для його скасування.

Також суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту прав позивача та обґрунтовано вийшов за межі заявлених вимог, зобов`язавши саме Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача, а саме: здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді Люботинського міського суду Харківської області у відставці виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 22 роки 08 місяців 15 днів, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж 22 років 08 місяців 15 днів, обчислюючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи із загального відсотку розрахунку пенсії - 54% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 по справі № 520/128/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий