Справа № 200/4542/25
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року Справа№200/4542/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач), про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 13 травня 2025 року № 7979-7491/К-02/8-0800/25 про відновлення та виплати заборгованості з моменту її виникнення по щомісячним страховим виплатам;

- зобов`язання поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат в разі часткової чи повної втрати працездатності, а також виплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам з моменту її виникнення (з 01 СЕРПНЯ 2022 року), яка утворилась за період її несплати у повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності як ВПО. Однак, з 01.08.2022 року страхові виплати позивачу були припинені. Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплачує щомісячні страхові виплати з 01.08.2022 року, тому звернувся до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

10 липня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позивач з 13.09.2007 року перебував на обліку як отримувач щомісячних страхових виплат та має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що стався 27 травня 2007 року. Згідно з даними особової справи позивача нарахування страхових щомісячних виплат позивачу було припинено (призупинено) з 01.08.2022 року, про що складено Постанову Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» від 31 серпня 2022 року №23019/403156/21615/48. У серпні 2022 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області отримано інформацію з перевірки правомірності призначеної страхової виплати за перевіркою Міністерства фінансів України за даними Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону у якій зазначено, що ОСОБА_1 виїхав через державний кордон 30.10.2021, пункт перетину «Гоптівка», та станом на 23.08.2022 (дату отримання інформації) до України не повертався. Станом на теперішній час позивач, на обліку як отримувач страхових виплат в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області не перебуває. Передавальним актом від управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області справа потерпілого передана до Головного управління в статусі «припинено». З серпня 2022 року нарахування щомісячних страхових виплат позивачу не здійснювалось, заборгованість із виплати щомісячних страхових виплат потерпілому в Головному управлінні не обліковується.

Також відповідач вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» особам, які проживають на тимчасово окупованих територіях, надано можливість для поновлення страхових виплат за заявами, що надійшли через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, у разі встановлення особи отримувача у режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу. Після встановлення особи позивача за результатами проведеної фізичної ідентифікації у способи, що зазначено вище, та надання заяви встановленого зразка до органу Пенсійного фонду України про поновлення нарахування страхових виплат, де зазначено виплатні реквізити, разом з повідомленням про неотримання страхових виплат від Російської Федерації, яку можна подати через особистий кабінет вебпорталу в розділі «Заява на страхову виплату» обравши тип «продовження з тим же відсотком втрати працездатності», буде прийнято відповідне рішення щодо поновлення страхових виплат.

Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач підтримав обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, та які входять до предмету доказування, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту.

У відповідності з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.04.2016 року № , позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України м. Шахтарськ до м. Запоріжжя, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок МСЕК № 006042, № 076012 від 07.10.2008 року, позивачу встановлена 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності в розмірі 40% з 01.10.2008 безстроково.

Позивач перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності в Запорізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

Постановою Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 31.08.2022 № 23019/403156/21615/48 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» припинено потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 1 серпня 2022 року, підстава п. 1.12 Порядку призначення, перерах та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соц. страхування України від 19.07.18 № 11.

28 квітня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України позивач звернувся з заявою про поновлення нарахування та виплати щомісячних страхових виплат (регресу) та виплати заборгованості по щомісячним страховим виплатам (регресу), яка утворилась за період їх невиплати (з 01 серпня 2022 року) на рахунок, відкритому у Ощадному банку України.

Листом від 13.05.2025 року № 7979-7491/К-02/8-0800/25 відповідач повідомив позивача, що нарахування щомісячних страхових виплат, як внутрішньо переміщеній особі, припинено робочим органом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з 1 серпня 2022 року на підставі п. 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11, за результатами превентивної верифікації страхових виплат, проведеної у відповідності до Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Постанова №299) особам, які проживають на тимчасово окупованих територіях, надано можливість для поновлення страхових виплат за заявами, що надійшли через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал), у разі встановлення особи отримувача у режимі відеоконференцзв`язку із дотриманням законодавства у сфері електронних довірчих послуг, під час якого пред`являються документи, що посвідчують особу. Після встановлення особи позивача за результатами проведеної фізичної ідентифікації у способи, що зазначено вище, та надання заяви встановленого зразка до органу Пенсійного фонду України про поновлення нарахування страхових виплат, де зазначено виплатні реквізити, разом з повідомленням про неотримання страхових виплат від Російської Федерації, яку можна подати через особистий кабінет вебпорталу в розділі «Заява на страхову виплату» обравши тип «продовження з тим же відсотком втрати працездатності», буде прийнято відповідне рішення щодо поновлення страхових виплат.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи.

Спірним питанням даної справи є правомірність припинення страхових виплат позивачу з 01.08.2022 року.

Суд зазначає, що з 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, ч. 2 розд. VII Прикінцеві та перехідні положення якого припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Отже, з 01 січня 2023 року (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України) повноваження управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях передані до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На підставі ч. 1 ст. 36 Закону № 1105-ХIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Як слідує з приписів п.1 ч.1, ч.5, 6 та 8 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 4 та 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.

На підставі ст. 46 Закону № 1105-XIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню та функціональному відновленню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено та зазначено відповідачем, що рішення про припинення виплат позивачу прийнято на підставі п. 1.12 Порядку призначення, перерахунку та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року № 11.

До жодного з указаних вище законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної або відсутність за фактичним місцем проживання, в тому числі невідоме місце мешкання.

Відповідно до п. 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11, у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.

Суд не приймає до уваги зазначені доводи відповідача та його посилання на постанову № 637, Порядок № 4-1, оскільки ці підзаконні нормативні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відтак, посилання відповідача на вищевказані постанови не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхових виплат позивачу.

Крім того, жодних доказів на підтвердження факту припинення позивачу страхових виплат на підставі п. 1.12 Порядку № 11, відповідачем суду не надано.

Суд також зазначає, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ніхто не може позбавляти його права на отримання призначених йому страхових виплат.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідачем не надано відомостей, що позивач отримує страхові виплати в іншому територіальному органі Пенсійного фонду України на території України.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У даному випадку наявність статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від нього на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо соціального забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення страхових виплат, які, як встановлено судом раніше, були припинені управлінням без законних на те підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Суд звертає увагу на те, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що припинення позивачу виплати раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено за відсутності підстав, передбачених Законом № 1105-ХIV, а отже є протиправним.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 13 травня 2025 року № 7979-7491/К-02/8-0800/25, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 31.08.2022 № 23019/403156/21615/48 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» припинено потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату з 1 серпня 2022 року, підстава п. 1.12 Порядку призначення, перерах та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соц. страхування України від 19.07.18 № 11.

Згідно положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що для повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, а саме: визнати протиправною та скасувати постанову Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 31.08.2022 № 23019/403156/21615/48 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати», якою припинено щомісячні страхові виплати позивачу з 01.08.2022 року та зобов`язати відповідача поновити нарахування і виплату щомісячних страхових виплат, та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.08.2022 року.

Суд не приймає посилань відповідача на пропущення строку звернення до суду, враховуючи, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці". Належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини. Страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Відтак, враховуючи встановлену протиправність дій відповідача щодо припинення страхових виплат, суд вважає, що обмеження їх виплат будь-яким строком є протиправним.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., наведена сума відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 31.08.2022 № 23019/403156/21615/48 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 з 01.08.2022 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, ) поновити нарахування і виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.08.2022 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Судове рішення складено та підписано 30 липня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко