Справа № 537/4164/25
Суддя: МАРТИШЕВА Т. О.
Дата ухвалення: 2025-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/39/2025
Справа № 537/4164/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2025 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді Мартишевої Т. О., за участю секретаря Антохіної Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гонтар Валерій Миколайович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гонтар В.М., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, вказуючи, що 20 червня 2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 винесено постанову № 20/06/2025/1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 за непроходження ВЛК у визначений Законом термін до 05 червня 2025 року та нез`явлення по повістці згенерованій ГШЗСУ, чим порушив ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а адміністративне провадження таким, що підлягає закриттю за відсутності в його діях складу інкримінованого правопорушення з огляду на наступне.

В день винесення оскаржуваної постанови, тобто, 20 червня 2025 року, справа позивача т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , з додержанням порядку, встановленого ст. 279 КУпАП фактично не розглядалася. За змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка є нормою з бланкетною диспозицією, тобто за порушення правил військового обліку.

Позивач вказує, що описова частина оскаржуваної постанови взагалі не містить викладу диспозиції можливого вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зважаючи на бланкетність диспозиції, в оскаржуваній постанові чітко не зазначено, який конкретно підпункт, якого пункту правил військового обліку було порушено та в чому конкретно таке порушення проявилося.

Пунктом 2 розділу П «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 21 березня 2024 № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» на даний час передбачено обов`язок проходження ВЛК громадянам України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби, крім осіб з інвалідністю, до 05 червня 2025. Разом з тим, ОСОБА_1 не визнавався обмежено придатним до військової служби, що підтверджується його військово-обліковими документами, з яких вбачається що останній перебуває на військовому обліку як молодший лейтенант, тому, проходити ВЛК до 05 червня 2025 року у нього не було жодної потреби. Окрім того, позивач, який є багатодітним батьком, що дає йому право на відстрочку від призову.

Що стосується неявки за викликом по повістці, то у оскаржуваній постанові взагалі не зазначається коли дану повістку було направлено на адресу позивача, на яку дату його було викликано до ТЦК та СП та з якою метою. Також, у постанові не зазначено коли повістку було вручено ОСОБА_1 або коли і з якими відмітками АТ «Укрпошта» її повернуто, як невручену, яким чином АТ «Укрпошта» сповіщала позивача про наявність щодо нього вказаної повістки та необхідність її отримати, тощо. Жодних повісток про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 до винесення постанови від 20 червня 2025 року ОСОБА_1 не отримував, про її наявність працівники АТ «Укрпошта» його не сповіщали й про її існування останній не знав і не міг знати з наведених вище причин. Єдину повістку яку йому надсилали - це повістка на 18.06.2025 року, яку позивач отримав 20.06.2025 року.

Також, позивач вказує про те, що відповідачами при розгляді адміністративної справи щодо нього не було встановлено про обізнаність ОСОБА_1 щодо наявності поштового відправлення, тобто відповідач взагалі не з`ясовував про належне оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП.

Таким чином, оскільки позивач не був належним чином оповіщений про виклик до ТЦК та СП, ним не було порушено абз. 1 ч.1 та абз. 2 ч. 3ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» під час дії особливого періоду, тому у відповідачів були відсутні правові підстави для прийняття щодо нього оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення в цій її частині.

Також, позивач заперечує й проти примітки у оскаржуваній постанові про те, що він свою провину визнав, оскільки це не відповідає дійсності. Останній активно заперечував вказану обставину, не розуміючи за що його притягують до такої фінансово обтяжливої відповідальності.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову №20/06/2025/1 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУПАП від 20.06.2025 винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачам подати до суду відзив на адміністративний позов та письмові докази.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд справи, із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не зверталися, відповідно до довідки про доставку електронного документу в електронний кабінет користувача ЄСІТС, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали суду отримана відповідачами 02 липня 2025 року та 15 липня 2025 року відповідно, у встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали, будь-яких заяв, клопотань від відповідачів до суду не надходило, суд вважає за можливе провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Так, Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 2102-IX, яким затверджено указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стаття 210-1 КУпАП визначає покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення, яке міститься у ч. 3 статті 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме; нез`явлення за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; ненаданні в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням з наступним відшкодуванням Державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 30-3/2014 "Про часткову мобілізацію" , який затверджений Законом України від 17.03.2014 N 1126-VII та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За приписами ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 20.06.2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №20/06/2025/1 про справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 20 червня 2025 року о 07:00 год. до останній, будучи військовозобов?язаним офіцером запасу, був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 та в ході перевірки документів було встановлено, що він не пройшов військово-лікарську комісію у визначений Законом термін до 05 червня 2025 року, а також не з`явився по повістці згенерованій ГШЗСУ, чим порушив ЗУ «Про військовий обов?язок та військову службу».

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетною нормою, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення порядку мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період, із відсиланням до відповідних положень спеціального законодавства.

Відтак, серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті такого правопорушення, обов`язковим є посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлено відповідні правила, а також на конкретне положення (статтю, пункт чи підпункт), яке було порушене особою, що притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, дослідивши оскаржувану постанову, суд встановив, що в її тексті не зазначено конкретну норму а саме статтю, пункт чи підпункт нормативно-правового акта, яка б чітко вказувала, яке саме положення мобілізаційного законодавства було порушене ОСОБА_1 .

Така невизначеність є істотним порушенням вимог до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, що перешкоджає належному з`ясуванню обставин справи та реалізації особою свого права на захист.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, в ній зазначено про два порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинених позивачем, а саме: непроходження у визначений законом термін військово-лікарської комісії (до 05 червня 2025 року), та, неявку за повісткою, згенерованою Генеральним штабом Збройних Сил України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про відсутність в нього обов`язку проходити військово-лікарську комісію до 05.06.2025, так як він не є обмежено придатним до військової служби.

Так, ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21.03.2024 N 3621-IX (пункт 2 розділу II в редакції Закону N 4235-IX від 12.02.2025, який набрав чинності з 15.02.2025 року) передбачено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Аналізуючи вказану норму, суд приходить до висновку, що обов`язок повторного проходження медичного огляду до 05.06.2025 року стосується виключно осіб, які набули статусу обмежено придатного до військової служби до набрання чинності зазначеним Законом, тобто до 15.02.2025 року. Отже, дана вимога має тимчасовий і винятковий характер, стосується визначеного кола осіб, тощо.

У зв`язку з цим, правильне тлумачення та застосування відповідної норми вимагає встановлення дати попереднього медичного висновку щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та отримання останньою статусу «обмежено придатний».

Разом із тим, згідно з Витягом №2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, має звання старшого лейтенанта, не є заброньованим, а також має право на відстрочку до 19.08.2031.

При цьому в оскаржуваній постанові т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не було зазначено, що позивач мав статус обмежено придатного до 15.02.2025, у зв`язку з чим у нього виник обов`язок пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби до 05.06.2025 року.

Доказів того, що ОСОБА_1 дійсно мав такий статус, стороною відповідача надано не було. У матеріалах справи відсутні будь-які документи з особової справи позивача, які б підтверджували факт проходження ним медичного огляду та надання статусу обмежено придатного до 15.02.2025 року, що є ключовою обставиною для застосування відповідної правової норми.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що стороною відповідачів не доведено належним чином тієї обставини, ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваної постанови був суб`єктом, який зобов`язаний був проходити до 05.06.2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують надання йому статусу «обмежено придатного».

За таких обставин суд вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, яке полягає у непроходженні військово-лікарської комісії у термін до 05.06.2025 року.

Щодо не з`явлення позивача по повістці, згенерованій ГШЗСУ, суд зазначає наступне.

Відповідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 3, ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 16 травня 2024 № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Так, у матеріалах справи наявна повістка №3758411, видана ІНФОРМАЦІЯ_5 , якою ОСОБА_1 було викликано для проходження медичного огляду на 18.06.2025 року.

З наданої розписки вбачається, що зазначену повістку позивач отримав 20.06.2025 року, що підтверджується його власноручним підписом.

Крім того, позивачем долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №658, з якого вбачається, що 20.06.2025 року ОСОБА_1 отримав поштове відправлення від виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, разом з тим, з вказаного повідомлення неможливо достеменно встановити зміст поштового відправлення, позначки про вручення саме повістки №3758411 відправлення не містить.

Відповідно до ст. 77 КАС України, обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. У даному випадку на відповідачів, які мали довести належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», за яке передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стороною відповідачів не надано суду доказів отримання ОСОБА_1 повістки у порядку, передбаченому законодавством, неявки позивача за викликом у дату, визначену повісткою, а також дотримання процедури належного повідомлення.

Оскаржувана постанова не містить зазначення номеру та дати повістки, за якою викликався позивач, дати вручення повістки позивачу, дати та часу, на які він повинен був з`явитися, тощо.

У зв`язку з цим відсутня можливість встановити за яке конкретно правопорушення щодо нез`явлення по повістці ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, що унеможливлює належну перевірку обставин справи та оцінку правомірності притягнення особи до відповідальності.

Дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, на підставі яких у порядку, визначеному законодавством, можна було б встановити наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, його вину у вчиненні такого правопорушення, а також інші істотні обставини, необхідні для всебічного, повного й об`єктивного вирішення справи.

У зв`язку з цим суд вважає, що постанова, яка оскаржується, прийнята з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення без повного врахування всіх обставин справи, які мають істотне значення для її вирішення, що є підставою для скасування такої постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1 заперечується, втім, доказів в обґрунтування прийнятої постанови відповідачами до суду не надано, що унеможливлює підтвердити факт вчинення інкримінованого правопорушення позивачем.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013, заява F 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява F 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Також, у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачить на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами покладений на них обов`язок не виконано - не надано суду належних доказів, які б підтверджували правомірність прийнятого рішення.

В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити недоліки оскаржуваної постанови.

Відтак, невідповідність спірної постанови, як акта індивідуальної дії, вимогам закону, в даному випадку вимогам ст. 283 КУпАП, а також неможливість виправлення судом вищевказаного недоліку, свідчить про її протиправність.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, враховуючи доводи ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови №20/06/2025/1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 20 червня 2025, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КупАП, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 19, 72-77, 211, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ), від імені та в інтересах якого діє адвокат Гонтар Валерій Миколайович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову №20/06/2025/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 20 червня 2025 року, складенутимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складений 01 серпня 2025 року.

Суддя : Т.О. Мартишева