Справа № 520/11879/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 р. № 520/11879/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тимчасово виконуючого обов`язки керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро України Головацький Геннадій Григорович, Директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса Семена Юрійовича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії ОСОБА_2 щодо розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 18.11.2024 про корупційне кримінальне правопорушення такими що свідчать про несправедливе поводження до ОСОБА_1 , яке порушує заборону, визначену ст. 33 Конвенції ООН проти корупції до особи, яка повідомила НАБУ про корупційне кримінальне правопорушення;

- визнати дії ОСОБА_2 щодо розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 27.03.2025 про корупційне кримінальне правопорушення таким, що свідчить про несправедливе поводження до ОСОБА_1 , яке порушує заборону, визначену ст. 33 Конвенції ООН проти корупції до особи, яка повідомила НАБУ про корупційне кримінальне правопорушення;

- зобов`язати директора НАБУ С.Кривоноса звільнити ОСОБА_2 з займаної ним посади т.в.о. керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро;

- зобов`язати директора НАБУ С.Кривоноса в порядку виконання ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про міжнародні договори України» забезпечити в НАБУ дотримання і виконання зобов`язань, взятих Україною за міжнародними договорами, та постійно особисто відстежувати за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій тимчасово виконуючого обов`язки керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро України Г.Головацького щодо розгляду його повідомлень від 18.11.2024 та від 27.03.2025 про корупційні кримінальні правопорушення, зазначивши, що такі дії свідчать про несправедливе поводження до ОСОБА_1 , яке порушує заборону, визначену ст. 33 Конвенції ООН проти корупції до особи, яка повідомила НАБУ про корупційне кримінальне правопорушення, що є підставою для звільнення такої посадової особи. Також, позивач зазначив про необхідність зобов`язання директора НАБУ С.Кривоноса в порядку виконання ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про міжнародні договори України» забезпечити в НАБУ дотримання і виконання зобов`язань, взятих Україною за міжнародними договорами, та постійно особисто відстежувати за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для України, оскільки позивач вважає, що при неодноразовому зверненні до Національного антикорупційного бюро України були порушені його права. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.05.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена позивачу за електронною адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідачам копія ухвали про відкриття провадження надіслана засобами поштового зв`язку за їх адресами та такі ухвали були отримані відповідачами, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідачі правом надати відзив на позов не скористалися, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив наступне.

Позивач 18.11.2024 звернувся до Національного антикорупційного бюро України (далі за текстом - НАБУ) з повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення.

За результатом розгляду повідомлення позивача від 18.11.2024 листом НАБУ, за підписом т.в.о. керівника управління комунікацій та зовнішніх зв`язків НАБУ Геннадія Головацького, було повідомлено позивача про те, що в заяві позивача не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. (а.с. 3-4)

Не погоджуючись із зазначеною відповіддю, позивач подав скаргу на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України до Вищого антикорупційного суду.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 23.12.2024 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою позивача про кримінальні правопорушення від 18.11.2024, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. (а.с. 6-8)

Також, 27.03.2025 позивач звернувся до Національного антикорупційного бюро України (далі за текстом - НАБУ) з повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення.

За результатом розгляду повідомлення позивача від 27.03.2025 листом НАБУ, за підписом т.в.о. керівника управління комунікацій та зовнішніх зв`язків НАБУ Геннадія Головацького, було повідомлено позивача про те, що в заяві позивача не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. (а.с. 4-5)

Не погоджуючись із зазначеною відповіддю, позивач подав скаргу на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України до Вищого антикорупційного суду.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 08.04.2025 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень.

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень, скасовано. Зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про кримінальні правопорушення від 27.03.2025. (а.с. 9-10)

При цьому, позивач, вважаючи неправомірними дії тимчасово виконуючого обов`язки керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро України Г.Головацького щодо розгляду повідомлень ОСОБА_1 від 18.11.2024 та від 27.03.2025 про корупційні кримінальні правопорушення, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов`язати директора НАБУ С.Кривоноса звільнити ОСОБА_2 з займаної ним посади т.в.о. керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро, вважаючи, що неналежний розгляд його повідомлень про вчинення корупційних кримінальних правопорушень є підставою для звільнення.

Також, позивач вважає, що при зверненні до НАБУ були порушені його права, у зв`язку з чим просить зобов`язати директора НАБУ С.Кривоноса в порядку виконання ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про міжнародні договори України» забезпечити в НАБУ дотримання і виконання зобов`язань, взятих Україною за міжнародними договорами, та постійно особисто відстежувати за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Щодо позовних вимог про визнання дій ОСОБА_2 щодо розгляду повідомлень позивача від 18.11.2024 та 27.03.2025 про корупційні кримінальні правопорушення такими, що свідчать про несправедливе поводження до ОСОБА_1 , яке порушує заборону, визначену ст. 33 Конвенції ООН проти корупції до особи, яка повідомила НАБУ про корупційне кримінальне правопорушення, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлень позивача від 18.11.2024 та від 27.03.2025 про вчинення корупційних кримінальних правопорушень була оскаржена позивачем до Вищого антикорупційного суду.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 23.12.2024 скаргу позивача на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою позивача про кримінальні правопорушення від 18.11.2024, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 16.04.2025 зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою позивача про кримінальні правопорушення від 27.03.2025.

Тобто, дії посадових осіб щодо розгляду повідомлень ОСОБА_1 від 18.11.2024 та від 27.03.2025 про корупційне кримінальне правопорушення, що оскаржуються позивачем у межах даної справи, вже були предметом розгляду в Вищому антикорупційному суді та в Апеляційній палаті Вищого антикорупційного суду та, відповідно, таким діям вже була надана оцінка зазначеними судами за результатом розгляду скарг позивача в порядку Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд доходить висновку, що спір у цій справі щодо частини позовних вимог не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу влади чи місцевого самоврядування, а стосується дій відповідача щодо неналежного розгляду повідомлень позивача та невжиття заходів щодо внесення повідомлених позивачем відомостей про кримінальні корупційні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що також підтверджено вищевказаними ухвалами Вищого антикорупційного суду та Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

Суд зазначає, що стаття 33 Конвенції ООН проти корупції визначає, що кожна Держава-учасниця розглядає можливість включення до своєї внутрішньої правової системи належних заходів для забезпечення захисту будь-яких осіб, які добросовісно й на обґрунтованих підставах повідомляють компетентним органам про будь-які факти, пов`язані зі злочинами, передбаченими цією Конвенцією, від будь-якого несправедливого поводження.

Судом під час розгляду справи, відповідно до приписів статті 77 КАС України, не встановлено фактів будь-якого несправедливого поводження до позивача. Позовна заява таких даних не містить.

Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання директора НАБУ С.Кривоноса звільнити ОСОБА_2 з займаної ним посади т.в.о. керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 статті 10 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" на осіб начальницького складу Національного бюро поширюється положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Трудові відносини працівників Національного бюро регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На спеціалістів Національного бюро, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади спеціалістів Національного бюро відносяться до відповідних категорій посад працівників апарату міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, їх територіальних органів у порядку, встановленому законодавством.

Дисциплінарна відповідальність працівників Національного антикорупційного бюро України врегульована статтею 28 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Дисциплінарна комісія на підставі службового розслідування, яке проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Національного бюро дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення (ч. 2 ст. 28 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України").

Підстави для притягнення працівника Національного бюро до дисциплінарної відповідальності: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) незаконне розголошення інформації з обмеженим доступом, яка стала відомою працівнику у зв`язку з виконанням його повноважень; 3) порушення встановленого законом порядку і строків подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 4) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості; 5) негативні результати перевірки на доброчесність або моніторингу способу життя працівника; 6) інші підстави, передбачені Законом України "Про державну службу" для працівників Національного бюро, які є державними службовцями, або Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України для працівників Національного бюро, які є особами начальницького складу (ч. 4 ст. 28 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України").

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів дисциплінарного проступку ОСОБА_3 , зокрема: жодного акта службової перевірки, висновку дисциплінарної комісії чи іншого документа, що підтверджує факт вчинення ним порушення службової етики чи неналежного виконання обов`язків, що було б підставою для застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення.

Позовна заява обґрунтована виключно наявністю незгоди позивача з процедурою розгляду його звернень про корупційні кримінальні правопорушення та незгодою щодо відмови у внесенні повідомлених ним відомостей про корупційні кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, суд зазначає, що наявність ухвал Вищого антикорупційного суду та Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, які, на думку позивача, підтверджують протиправність дій ОСОБА_3 , самі по собі не є достатньою підставою для звільнення останнього, оскільки такі ухвали не встановлюють факту порушення трудової дисципліни чи вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_4 .

До того ж, судова оцінка дій працівника у межах іншого провадження не замінює належної дисциплінарної процедури, передбаченої законодавством.

Верховний Суд у постанові від 27.01.2022 у справі № 9901/432/21 зазначив, що суди не мають повноважень зобов`язувати органи влади вчиняти конкретні кадрові дії, якщо законом не передбачено обов`язку на їх вчинення.

Так, судом під час розгляду справі не встановлено наявності підстав, передбачених законодавством, для звільнення т.в.о. керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро Геннадія Головацького з займаної посади. Позивачем таких доводів не наведено.

Також, судом не встановлено порушеного права позивача в спірних правовідносинах, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання директора НАБУ С.Кривоноса в порядку виконання ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про міжнародні договори України» забезпечити в НАБУ дотримання і виконання зобов`язань, взятих Україною за міжнародними договорами, та постійно особисто відстежувати за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для України, суд зазначає наступне.

Так, позов обґрунтовано тим, що, на думку позивача, діяльність Директора НАБУ та посадових осіб цього органу не відповідає міжнародним зобов`язанням України у сфері протидії корупції.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про міжнародні договори України», міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інші органи державної влади, до відання яких віднесені питання, що регулюються міжнародними договорами України, забезпечують дотримання і виконання зобов`язань, взятих за міжнародними договорами України, стежать за здійсненням прав, які випливають з таких договорів для України, і за виконанням іншими сторонами міжнародних договорів України їхніх зобов`язань.

Разом з тим, частина друга статті 9 Конституції України встановлює, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У цьому контексті, суд зазначає, що частина перша статті 16 Закону України «Про міжнародні договори України» має організаційний характер та не є нормою прямої дії, що породжує особистий обов`язок конкретної посадової особи вчинити визначені дії в інтересах окремого громадянина.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», Директор НАБУ: 1) несе відповідальність за діяльність Національного бюро, зокрема законністьздійснюваних Національним бюро оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод осіб; 2) організовує роботу Національного бюро, визначає кількість заступників Директора Національного бюро та обов`язки першого заступника, заступників Директора Національного бюро; 3) координує і контролює діяльність його центрального та територіальних управлінь; 4) затверджує кошторис, структуру та штатну чисельність центрального та територіальних управлінь Національного бюро; 4-1) визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності Національного бюро перелік посад, що підлягають заміщенню особами начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами; 5) видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Національного бюро; 6) призначає на посади та звільняє з посад працівників Національного бюро; 7) затверджує перспективні, поточні та оперативні плани роботи Національного бюро; 8) встановлює порядок реєстрації, оброблення, зберігання та знищення відповідно до законодавства отриманої Національним бюро інформації; вживає заходи із запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є Національне бюро; 9) визначає порядок заохочення осіб, які надають допомогу в попередженні, виявленні, припиненні і розслідуванні кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Національного бюро; 10) вирішує питання про заохочення та накладення згідно з рішенням Дисциплінарної комісії Національного бюро дисциплінарних стягнень на працівників Національного бюро; 11) у встановленому законодавством порядку присвоює ранги державних службовців працівникам Національного бюро та спеціальні звання особам начальницького складу, вносить Президенту України подання про присвоєння спеціальних звань вищого начальницького складу Національного бюро; 12) вносить у встановленому порядку пропозиції щодо вдосконалення законодавства з питань, що належать до компетенції Національного бюро; 13) представляє Національне бюро у відносинах з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, а також органами іноземних держав, міжнародними та іноземними організаціями тощо; 14) має право бути присутнім на засіданнях Верховної Ради України, її комітетів, тимчасових спеціальних та тимчасових слідчих комісій, а також брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях Кабінету Міністрів України; 14-1) представляє питання щодо діяльності Національного бюро на засіданнях Кабінету Міністрів України, подає на розгляд до Кабінету Міністрів України розроблені Національним бюро проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України; 15) забезпечує відкритість та прозорість діяльності Національного бюро відповідно до цього Закону; звітує про діяльність Національного бюро в порядку, визначеному цим Законом; 16) надає дозвіл на використання коштів фонду спеціальних оперативно-розшукових та слідчих дій Національного бюро; 17) здійснює інші повноваження відповідно до цього та інших законів.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено жодних доводів щодо порушення директором НАБУ будь-яких обов`язків, покладених на нього відповідним законом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для звернення до адміністративного суду є порушення прав, свобод чи інтересів особи. Разом з тим, вимога позивача не обґрунтована наявністю порушеного права чи законного інтересу, і не містить вказівок, яким чином бездіяльність або дії відповідача порушили його суб`єктивні права.

Позовна заява також не містить будь-яких доводів щодо конкретних міжнародних договорів чи їх положень, що були порушені директором НАБУ чи посадовими особами НАБУ, та щодо того, як такі порушення впливають на права позивача.

Також, згідно з положеннями статті 160 КАС України, предметом судового розгляду може бути конкретне протиправне рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, про яке позивач має зазначити в позовній заяві.

Однак, у поданій позовній заяві позивачем не визначено конкретного акта, дії чи бездіяльності, які можна було б оцінити з точки зору законності чи відповідності міжнародним зобов`язанням України.

Фактично, позов зводиться до загального зобов`язання впливати на формування або реалізацію політики НАБУ, що не входить до компетенції адміністративного суду.

У цьому контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.01.2020 у справі № 826/17450/18, в якій наголошено, що суд не може підміняти собою органи публічної влади у вирішенні питань державної політики чи організації роботи органів виконавчої влади, якщо не доведено порушення прав особи.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки не спрямовані на захист конкретного права позивача, а мають ознаки втручання у дискреційні повноваження керівника Національного антикорупційного бюро України, без надання суду конкретного предмета оскарження, визначеного законом.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивачем не надано до суду належних доказів щодо вчинення відповідачем протиправної бездіяльності або щодо наявності порушеного права позивача. Судом таких обставин також не встановлено.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Тимчасово виконуючого обов`язки керівника Управління комунікацій та зовнішніх зв`язків Національного антикорупційного бюро України Головацького Геннадія Григорович (вул. Дениса Монастирського, буд. 3, м. Київ, 03035), Директора Національного антикорупційного бюро України Кривоноса Семена Юрійовича (вул. Дениса Монастирського, буд. 3, м. Київ, 03035) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН