Справа № 640/12947/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Григорук О.Б. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Справа № 640/12947/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у

сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання дій протиправним і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що призвели до недбалого, поверхневого, з порушенням вимог законодавства розгляду скарги ОСОБА_1 від 19.02.2021;

- зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг переглянути скаргу ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зокрема зазначав, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює державне регулювання та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, втім самоусунулась від контролю за діяльністю підприємств, які надають комунальні послуги та здійснюють нарахування за послуги з постачання гарячої води за скаргою Позивача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо недотримання приписів статті 7 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР в частині нездійснення пересилання заяви ОСОБА_1 від 19.02.2021 за належністю в термін не більше п`яти днів, з повідомленням про таке направлення заявника;

- зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2021 з врахуванням приписів статті 7 Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР та правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі правовідносини виникли у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, тому у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відсутні повноваження щодо проведення перевірки КП "Київтеплоенерго" на предмет законності дій підприємства щодо нарахування оплати за послуги з гарячого водопостачання, встановлення заборгованості.

Крім того, суд зазначив, що ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам видано КП "Київтеплоенерго" розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вирішення порушених у заяві Позивача питань щодо проведення перевірки КП "Київтеплоенерго" належить до компетенції Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Київської міської державної адміністрації.

Водночас, суд відзначив, що оскільки питання, порушені в заяві Позивача від 19.02.2021 не входять до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), Відповідач протиправно не пересилав заяву Позивача за належністю в термін не більше п`яти днів, з повідомленням про таке направлення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач та Відповідач подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг по недбалому, поверховому, некомпетентному, з порушенням вимог законності та справедливості розгляду скарги ОСОБА_1 від 10 лютого 2020 року та зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг переглянути скаргу ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Обґрунтовуючи вимоги скарги, Позивач зазначає, що законодавче регулювання в сфері захисту прав споживачів передбачає множинність органів державної влади та місцевого самоврядування по захисту права споживачів. При цьому, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є спеціальним органом по захисту прав споживачів в сфері теплопостачання.

З цих та інших підстав ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В іншій частині оскаржуване ним рішення суду - залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, НКРЕКП стверджує, що суд першої інстанції під час прийняття рішення не врахував, протиправно вийшов за межі позовних вимог та не встановив, що Регулятор розглянув звернення Позивача належним чином та надав йому обґрунтовану відповідь. При цьому, Відповідач зазначає, що у НКРЕКП відсутні повноваження щодо здійснення заходів контролю стосовно КП «Київтеплоенерго» в частині надання та нарахування плати за комунальну послугу з постачання гарячої води, як виду господарської діяльності, що не підлягає ліцензуванню.

Разом із тим Регулятор відзначає, що ОСОБА_1 обрав помилковий спосіб захисту власних прав та інтересів, оскільки у вирішенні питання, зазначеного у скарзі Позивача слід звертатися до Держпродспоживслужби та Київської міської державної адміністрації.

З цих та інших підстав НКРЕКП вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025, 19.05.2025 та від 26.05.2025 було відкрито апеляційне провадження за обома апеляційними скаргами, встановлено строк для подання відзивів та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Позивача у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, у якому, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначає доводи, аналогічні тим, що були викладені в апеляційний скарзі Регулятора.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до НКРЕКП із заявою від 19.02.2021, в якій просив провести перевірку КП "Київтеплоенерго" на предмет законності дій підприємства щодо умисного створення фіктивної заборгованості нарахування оплати за послуги, які не надаються, зобов`язати КП "Київтеплоенерго" провести перерахунки. Зазначено, що відповідно до рахунку повідомлення на оплату комунальних послуг станом на 01.01.2021 оплата послуг за гаряче водопостачання нараховується за адресою АДРЕСА_1, незважаючи на те, що Позивач письмово відмовився від отримання послуг з гарячого водопостачання та відповідно до листа КП "Київтеплоенерго" від 07.07.2020 вих. № 30/3/217599 за вказаною адресою з червня 2020 року у програмному комплексі підприємства знято ознаку наявності квартирного засобу обліку гарячої води у зв`язку з розпломбуванням зазначеного засобу обліку для встановлення запірної арматури. Неодноразові звернення та претензії до КП "Київтеплоенерго" не дали позитивного результату. Підприємство формує фіктивний борг за послугу з постачання гарячої води. Відповідно до заяви Позивача від 14.11.2019, направленої рекомендованим листом з описом поштового відправлення, Позивачем пред`явлено вимогу про здійснення перерахунку спожитої гарячої води. Вказана заява КП "Київтеплоенерго" проігнорована. Претензія Позивача від 16.06.2020 на адресу КП "Київтеплоенерго" щодо свавільного нарахування плати за постачання гарячої води за середніми показниками, а не за даними засобу обліку гарячої води також проігнорована. Станом на час звернення Позивач не користується послугами КП "Київтеплоенерго". Однак, за весь час користування послугами підприємства позивачу нараховувалась плата за середніми показами споживання, а не у відповідності до засобу обліку. Вказане призвело до формування фіктивного боргу, який нараховується і відображується у рахунках-повідомленнях, що надходять на його адресу /т.1 а.с.7/.

За результатом розгляду заяви Позивача від 19.02.2021 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповіддю від 26.03.2021 № 2977/18.4.3/9-21 рекомендувала Позивачу для сприяння порушених у зверненні питань звернутися до Київської міської державної адміністрації та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Зазначено, що відповідно до положень Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" НКРЕКП, зокрема контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності, вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов. Згідно з положеннями Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, затвердженими постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308, КП "Київтеплоенерго" є ліцензіатом Київської міської державної адміністрації з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, а тому у НКРЕКП відсутні повноваження щодо здійснення державного регулювання ліцензованої діяльності КП "Київтеплоенерго" (крім виробництва на теплоелектроцентралях). Враховуючи наведене, а також, положення статтей 2, 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", відповідно до яких житлово-комунальні послуги ліцензуванню не підлягають, контроль за діяльністю суб`єктів господарювання, зокрема КП "Київтеплоенерго", в частині надання ним комунальних послуг та здійснення нарахувань за послугу з централізованого постання гарячої води (послугу з постачання гарячої води) не належить до повноважень НКРЕКП. Водночас, відповідно до частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667 є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів /т.1 а.с.11, 12/.

Нормативно-правове обґрунтування.

Закон України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII), "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), "Про теплопостачання" від 02 червня 2005 року № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV), "Про житлово-комунальні послуги" 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII), "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII), Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667 (далі - Положення № 667)

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" № 1540-VIII.

Згідно статті 1 Закону № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 2 Закону № 1540-VIII регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері комунальних послуг: діяльності з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).

Частиною 1 статті 3 Закону № 1540-VIII передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання шляхом державного контролю та застосування заходів впливу.

Згідно частини 3 статті 3 Закону № 1540-VIII основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, серед інших, належать: ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії або альтернативних джерел енергії), діяльності з виробництва теплової енергії на теплоцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках, транспортування її тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); здійснення загального контролю за додержанням ліцензійних умов; розгляд справ про порушення ліцензійних умов і за результатами розгляду прийняття рішень у межах своїх повноважень; захист прав споживачів.

У відповідності до частини 1 статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів у розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії", законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Згідно частини 1 статті 21 Закону № 1540-VIII Регулятор розглядає скарги споживачів щодо порушення їхніх прав та інтересів суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, або суб`єктами, що належать до особливої групи споживачів, а також вирішує спори, що виникають між суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, з питань: 1) доступу/приєднання до електричних, теплових та газових мереж, нафто- та продуктопроводів, мереж централізованого водопостачання і водовідведення; 2) дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов; 3) якості товарів і послуг, що надаються споживачам у сферах енергетики та комунальних послуг; 4) інших питань, розгляд яких віднесено законом до компетенції Регулятора.

Відповідно до абзацу третього частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII захист прав споживачів житлово-комунальних послуг здійснюється уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки та який реалізує державну політику, в тому числі, у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Реалізація державної політики, зокрема, у галузі державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері, здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів, визначено серед основних завдань Держпродспоживслужби (підпункти 1, 2 пункту 3 Положення від 02.09.2015 № 667).

Відповідно до підпункту 6 пункту 4 Положення від 02.09.2015 № 667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань: у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (пункт 7 Положення від 02.09.2015 № 667).

За наведеним у пунктах 2, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII визначенням житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону № 2189-VIII).

Згідно статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Підпунктами 2 та 3 пункту "б" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарств, а також здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду у контексті доводів Позивача щодо множинності органів державної влади та місцевого самоврядування по захисту права споживачів, колегія суддів зазначає наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється апелянтами, правовідносини у справі, яка розглядається, виникли у сфері державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про захист прав споживачів в частині щодо надання комунальних послуг з постачання гарячої води, визначення вимог до якості послуги, одиниці виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води та порядку оплати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання гарячої води.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону № 1540-VIII, основними завданнями НКРКП є, зокрема забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами.

Водночас, у цілях цього закону регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері комунальних послуг: діяльності з виробництва теплової енергії на теплогенеруючих установках, включаючи установки для комбінованого виробництва теплової та електричної енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами) (п.2 ч.1 ст.2 Закону № 1540-VIII).

Разом з тим, ОСОБА_1 на такі обставини не посилався, а предметом його скарги є дії КП «Київтеплоенерго» щодо формування заборгованості за несплату комунальних послуг, які, як стверджує Позивач, фактично не надаються.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до статті 16-1 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій при регулюванні діяльності у сфері теплопостачання належать: ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії в обсягах, що не перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами); здійснення відповідно до своєї компетенції контролю за додержанням ліцензійних умов.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 № 308, обласні та Київська міська державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо суб`єкт господарювання: провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії) на виробничих об`єктах, що розташовані на території відповідної області України (території міста Київ) (пункт 1.6).

Пунктом 1.1 розділу 1 Статуту комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" () від 13.05.2016 № 323 КП "Київтеплоенерго" засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва та підпорядковане Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В свою чергу, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Згідно з п. 2.2.1 Статуту КП "Київтеплоенерго" від 13.05.2016 № 323 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.06.2019 № 1160) предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії. Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "Київтеплоенерго".

Отже, враховуючи вищезазначене у сукупності, зважаючи також на положення абзацу третього частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII, а також підпунктів 2 та 3 пункту "б" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вирішення порушених у заяві Позивача від 19.02.2021 питань щодо проведення перевірки КП "Київтеплоенерго" на предмет законності дій підприємства щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів житлово-комунальних послуг в частині нарахування плати за послугу з постачання гарячої води, належить до компетенції Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Київської міської державної адміністрації.

Доводи Позивача, про те, що НКРКП є спеціальним органом по захисту прав споживачів у сфері теплопостачання висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на викладене вище, позаяк компетенція НКРЕКП та КМДА розмежована законом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів Відповідача про дотримання ним вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ст. 15 Закону № 393/96-ВР).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за результатом розгляду заяви Позивача від 19.02.2021 /т.1 а.с. 7/ Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповіддю від 26.03.2021 № 2977/18.4.3/9-21 рекомендувала ОСОБА_1 для сприяння порушених у зверненні питань звернутися до Київської міської державної адміністрації та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів / т.1 а.с.11 - 12/.

Враховуючи приписи частини 2 статті 21 Закону № 1540-VIII, статті 7 Закону № 393/96-ВР, оскільки питання, порушені в заяві Позивача від 19.02.2021 не входять до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Відповідач, не дотримавшись вимог статті 7 Закону № 393/96-ВР, протиправно не пересилав заяву Позивача від 19.02.2021 за належністю в термін не більше п`яти днів, з повідомленням його про таке направлення.

Доводи Відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг підлягає залишенню без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 29 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюка