Справа № 420/3327/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р. Категорія: 112010200м. ОдесаСправа № 420/3327/25
Перша інстанція: суддя Левчук О.А.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивачка, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2024 № 23 в частині відмови ОСОБА_1 на перерахунок пенсії з 24.01.2023 року із застосуванням при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2020-2022 роки; - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у застосуванні при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2020-2022 роки; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 24 січня 2023 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2020-2022 роки, мотивуючи його тим, що перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 25.12.2014 як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ Про пенсійне забезпечення. Виплата пенсії призупинена з 29.12.2014 у зв`язку із працевлаштуванням. Тобто позивач жодного разу не отримувала пенсію за вислугу років, пенсія відповідно до Закону № 1058 призначена вперше з 23.10.2024 року. Тобто відбулося не переведення з одного виду пенсії на інший в межах дії Закону, а фактичне її призначення. Разом з тим, для призначення пенсії у 2023 році позивачу має застосовуватися показник середньої заробітної плати працівників у галузі економіки за 3 календарні роки, що передують року звернення, а саме 2020-2022 рр. Тобто дії щодо застосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 рр. є протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 23 від 30.10.2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.01.2023 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що згідно заяви № 9401 від 23.10.2024 позивача переведено на пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV з 23.10.2024 та винесено часткову відмову в перерахунку від 30.10.2024 № 23 в частині права на перерахунок з 24.01.2023, оскільки зміни до Закону №1058 про перебування на тимчасово окупованих територіях стосуються тільки призначення пенсії. Станом на 23.10.2024 року розмір середньої заробітної плати для розрахунку пенсії ОСОБА_1 становить 7 994, 47 це середня заробітна плата з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки з урахуванням коефіцієнтів збільшення (1,17х1,11х1,11х1,14х1,197х1,0976). Розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено відповідно до вимог чинного законодавства. При здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсутнє право у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2020-2022 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 25.12.2014 року як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

23 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та перерахунок пенсії з 23.10.2024 року (а.с. 67).

Головним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

30 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення № 23 про часткову відмову у перерахунку пенсії (а.с. 23, 71).

13 січня 2025 року ОСОБА_2 через представника звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із запитом щодо розгляду заяви про призначення пенсії за віком з 24.01.2023 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020-2022 роки, на яку листом від 23.01.2025 року надано відповідь та повідомлено, що за заявою від 23.10.2024 ОСОБА_1 переведена з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Переведення на пенсію за віком проведено з дати звернення та при розрахунку пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, звільнений на коефіцієнт підвищення, визначені постановами КМУ від 20.02.2019 № 124, від 01.04.2020 № 251, від 22.02.2021 № 127, від 16.02.2022 № 118, від 24.02.2023 № 168, від 23.02.2024 № 185 7994,47 грн. (3764,40 грн. х 1,17 х 1.11 х 1, 11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796). Враховуючи норми чинного законодавства, підстав для переведення на пенсію за віком з більш раннього строку та застосувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2020-2022 роки) підстав немає (а.с. 20-22).

Не погоджуючись із вищевикладеним, позивачка звернулась до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2024 року № 23 про часткову відмову у перерахунку пенсії прийнято необґрунтовано, без урахування та дослідження всіх обставин, а тому підлягає скасуванню.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

В ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, частиною 3 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

При цьому, якщо особа отримує пенсію за іншим Законом, звертається за призначенням пенсії згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 22.12.2015 року по справі № 21-4071а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-612а14 та підтримана Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 року по справі № 363/1493/17, від 25.03.2020 року по справі № 367/1130/17, від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23, від 27 листопада 2024 року по справі № 560/11681/23.

З матеріалів справи вбачається, що з 23.10.2024 року (дати звернення) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто в межах спірних правовідносин має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду на інший, а тому має застосовуватись норми частини третьої статті 45 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком.

Верховний Суд у подібних правовідносинах неодноразово висловлював правову позицію щодо того, що у випадку, якщо особа, яка вже отримує пенсію за одним законом, виявила бажання отримувати пенсію, право на яку визначене іншим законом, то має місце саме призначення пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року по справі № 127/7522/17, від 18 серпня 2020 року по справі № 263/6611/17, від 08 лютого 2024 року по справі №500/1216/23.

При цьому, відповідно до п. 14.-6.2 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається: за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку; по інвалідності - з дня встановлення інвалідності; у зв`язку з втратою годувальника - з дня, що настає за днем смерті годувальника; за вислугу років - з дня, наступного за днем звільнення з роботи, яка дає право на таку пенсію, але не раніше 24 лютого 2022 року. Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії особам, зазначеним в абзаці першому цього підпункту, визначається з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, з якого призначено пенсію. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України формується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи, а саме з довідки від 08.10.2024 року, вбачається, що позивач ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою з Херсонської області с. Азовське (а.с. 14).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Згідно переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (чинного на дату виникнення спірних правовідносин), вся територія Генічеського району, до якого входить в тому числі с. Азовське, з 24.02.2022 року внесена до переліку тимчасово окупованих російською федерацією території України.

Таким чином, з урахуванням приписів п. 14.-6.2 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач має право на призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування саме з 24.01.2023 року, тобто з дня наступного за днем досягнення пенсійного віку, а не з дати звернення до пенсійного органу.

Доводи представників відповідачів щодо того, що позивачу в 2024 році не призначалась пенсія, його переведено з одного виду пенсії на пенсію, тому застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-VI не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки з аналізу норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.10.2024 року № 23 про часткову відмову у перерахунку пенсії прийнято необґрунтовано, без урахування та дослідження всіх обставин, а тому підлягає скасуванню.

В той же час, позивач просить суд, серед іншого, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у застосуванні при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2020-2022 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 24 січня 2023 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2020-2022 роки.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення № 23 про часткову відмову у перерахунку пенсії (а.с. 23, 71).

Тобто, саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області породжує певні правові наслідки для позивача та впливає на його права та обов`язки.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо проведення позивачу перерахунку пенсії за віком згідно із Законом №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки з 24.01.2023 року, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву від 03 вересня 2024 року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року по справі № 500/1216/23.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. Законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п. 50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Щокін проти України (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 23 від 30.10.2024 року ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.01.2023 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року по справі № 420/3327/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький