Справа № 420/24212/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 липня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бабенко Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

зобов`язати Хаджибейський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10827410, об`єкт обтяження: невизначене майно, на все нерухоме майно; зареєстровано: 14.02.2011 р. за №10827410 реєстратором: Одеська філія ДП «Інформаційний центр» міністерства юстиції України; підстава обтяження: Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №24337911, 03.02.2011 р., першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Обтяжувач перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

зобов`язати Хаджибейський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12143685, об`єкт обтяження: невизначене майно, на все нерухоме майно; зареєстровано: 08.02.2012 р. за №12143685 реєстратором: Одеська філія ДП «Інформаційний центр» міністерства юстиції України; підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та заборона на його відчуження №30961088, 31.01.2012 р., першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Обтяжувач перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Як визначено п.4 ч.1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1-2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що після смерті свого батька ОСОБА_2 , вона звернулась до приватного нотаріуса Юшиної С.І. щодо прийняття спадщини, яка складається з однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до листа приватного нотаріуса Юшиної С.І. щодо зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину до зняття арешту, позивача повідомлено що при проведенні перевірок за параметрами фізичної особи спадкодавця у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлені обтяження. Видача свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця зупиняється до зняття вказаних арештів.

Позивач звернулась до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо надання інформації про виконавче провадження, обтяження та арешту нерухомого майна. Позивачу відмовлено в наданні такої інформації мотивуючи це тим, що вона не є стороною у виконавчому провадженні.

02.05.2025 позивач звернулась до адвоката Зіньковського В.В. щодо отримання правничої допомоги.

05.05.2025 р. направлено адвокатом Зіньковським В.В. до Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит №17 від 05.05.2025 р.

У відповіді Хаджибейського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначив, що оскільки позивач не є стороною або представником у виконавчому провадженні, надати інформацію за виконавчими провадженнями не виявляється можливим. Також відповідач запропонував отримати запитувану інформацію в мережі Інтернет за допомогою Державних реєстрів.

08.05.2025 позивачем здійснено запит щодо отримання інформації з Єдиного реєстру боржників. За вказаними параметрами запиту в єдиному реєстрі боржників інформація відсутня.

Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, створює перешкоди у здійсненні права на спадщину, та, як наслідок, володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

З огляду на вище викладене, підставою даного позову є наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, що перешкоджає позивачу в оформленні його спадкових прав на нерухоме майно.

Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/16025/18 висловлено правову позицію, яка полягає у тому, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 813/1341/15 висловила правову позицію, яка зводиться до того, що оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не приведе до належного захисту прав позивача, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 60 Закону № 606-ХІV (стаття 59 Закону № 1404-VІІІ).

Спір про визнання протиправним та скасування постанов державного виконавця про накладення арешту на майно є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

У справі № 340/25/19 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2020 року, в якій сформувала правову позицію, яка зводиться до того, що спір за позовом спадкоємця боржника у виконавчому провадженні до органу державної виконавчої служби з приводу зняття арешту, накладеного на майно спадкодавця, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі № 160/21596/21.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, дані висновки підлягають застосуванню при розгляді судом даної адміністративної справи.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Отже, спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту відповідно до ст. 19, 30 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За таких обставин, суд зазначає, що вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Оскільки звернення позивача до суду з цим позовом викликане необхідністю захисту його прав не у сфері публічно-правових відносин, а його майнових прав, що пов`язанні із спадкуванням, суд дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим і, враховуючи суб`єктний склад сторін спору, повинен розглядатися в порядку цивільної юрисдикції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що згідно з ч.5 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст. 170, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №420/24212/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву разом з усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя Дмитро БАБЕНКО