Справа № 703/4106/25
Суддя: Волосовський В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/4106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Волосовський В.В., розглянувши заяву про самовідвід по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №1137 від 05 червня 2025 року про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП, а провадження по справі закрити та стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 понесені ним судові витрати по оплаті судового збору.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2025 року справа передана у провадження судді Волосовського В.В.

Ухвалою від 09 липня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із вказаним позовом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначити судове засідання для розгляду справи по суті на 11-00 год. 30 липня 2025 року.

30 липня 2025 року суддя Волосовський В.В., у зв`язку з наявністю підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст.36 КАС України, які можуть викликати сумніви щодо неупередженого та об`єктивного розгляду даної справи, заявив собі самовідвід, який обґрунтував тим, що з 2005 року по жовтень 2024 року він займався адвокатською практикою, під час здійснення якої познайомився з адвокатом Євтушенком Миколою Павловичем, який є позивачем за вказаним позовом та має статус адвоката, а враховуючи ті обставини, що вони разом проходили процедури підвищення кваліфікацій, святкування з нагоди Дня адвокатури, тому між нами склалися товариські стосунки.

За вказаних обставин, у учасників судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення можуть виникнути сумніви в об`єктивності та неупередженості судді Волосовського В.В.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як встановлено ч. 1 ст. 39 КАС України з підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, зобов`язаний заявити самовідвід.

Вирішуючи питання про самовідвід суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Частиною першою статті 41 цього ж Кодексу визначено, що у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є завданням суду (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції законів України, на засадах верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Згідно п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

У рішенні від 09.11.2006 по справі «Білуха проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що у відповідності зі сталою практикою названого суду наявність неупередженості відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надані докази протилежного (справа «Ветштайн проти Швейцарії» (Веттштайн v. Switzerland), Пункт 43).

Згідно об`єктивного критерію, серед інших аспектів, необхідно визначити, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його неупередженості (справа «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24.02.1993, пп . 27 28 і 30, справа «Ветштайн проти Швейцарії» (Веттштайн v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, 2000., ЄСПЛ XII). У кожній окремій справі необхідно з`ясувати, чи мають відносини, що розглядаються, таку природу і ступінь, які свідчать про небезсторонність суду (справа «Пуллара проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.1996, п. 38).

Таким чином, наявність неупередженості визначається фактором, що полягає у забезпеченні таких умов, при яких були б неможливі сумніви у неупередженості суду. І такі умови, крім іншого, невід`ємно пов`язані з дотриманням порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи.

В рішенні «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Відповідно до висновку №1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1999 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

Згідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Вимога безсторонності згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах «Булах проти України», «Салов проти України» та ін.) характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Проаналізувавши фактичні обставини вищевказаної заяви про самовідвід та зазначені норми процесуального закону, враховуючи, що позивачем у справі є давній знайомий головуючого у справі та з метою недопущення у сторін сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, а також з метою запобігання в подальшому будь-якої недовіри з боку осіб, що приймають участь у справі, та забезпечення справедливого, своєчасного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи, вважаю за необхідне задоволити заяву про самовідвід та передати справу для повторного авторозподілу.

Керуючись ст. 36, 39, 40 КАС України, суддя

постановив:

Задоволити заяву про самовідвід судді Волосовського Володимира Володимировича по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Передати справу до канцелярії суду для визначення автоматизованою системою документообігу іншого судді у порядку, встановленому ст. 31 КАС України для її розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. В. Волосовський