Справа № 620/3823/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/3823/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також ГУ ПФУ в Чернігівській області (далі також відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач 2), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.03.2025 № 29 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 та період навчання з 01.09.1982 по 28.02.1985 згідно диплому серії НОМЕР_2 від 01.03.1985, ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду щодо зарахування страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, стаж роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 та період навчання з 01.09.2019 по 28.02.1985 згідно диплому серії НОМЕР_2 від 01.03.1985.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ ПФУ в Полтавській області рішенням від 27.03.2025 № 29 відмовило позивачу у призначенні пенсії за відсутністю страхового стажу, посилаючись на розбіжності в її імені у трудовій книжці, дипломі, свідоцтві про шлюб та паспорті. Проте, основним документом на підтвердження особи, є паспорт громадянина України, а позивач не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки.

28.04.2025 ухвалою суду розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачами подано відзив на позовну заяву, у яких зазначили про відсутність підстав для призначення пенсії позивача.

Позивачем подано відповідь на відзиви, в якій заперечувала проти доводів відповідачів, викладених у відзивах.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

19.03.2025 позивач звернулась до пенсійного орану із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV з 24.11.2023.

27.03.2025 ГУ ПФУ у Полтавській області прийняло рішення № 29, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за відсутністю необхідного стажу. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 24 роки 07 місяців 22 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано спірні періоди, оскільки запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 щодо зміни прізвища на підставі свідоцтва про шлюб містить ім`я (рос.) « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним (рос.) « ОСОБА_2 », а диплом серії НОМЕР_2 від 01.03.1985 містить ім`я « ОСОБА_2 », що не відповідає даним свідоцтва про шлюб « ОСОБА_2 ». Також зазначено, що починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 01.01.2025 по 31.12.2025 не менше 32 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 01.01.2028- від 25 до 35 років.У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 01.01.2028- від 15 до 35 років. (а.с. 8).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788-XII ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закону №1058) право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стаж, зокрема, в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; після досягнення віку 65 років - за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 - від 15 років до 25 років.

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах, і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Частинами другою-четвертою статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

З матеріалів справи, суд встановив, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 та диплом НОМЕР_2 від 01.03.1985 містять всі необхідні записи про періоди роботи та навчання, назви установ, печатки, номери та дати наказів, підписи, а отже, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження для його зарахування до страхового стажу позивача.

Відтак, вказаними трудовою книжкою та дипломом підтверджено страховий стаж позивача.

Щодо відмови у зарахуванні позивачу спірного періоду з підстав того, що у трудовій зазначено ім`я « ОСОБА_2 » вказане на підставі свідоцтва про шлюб, а у паспорті « ОСОБА_2 », у дипломі зазначено ім`я позивача « ОСОБА_2 », а у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_2 », то суд зазначає таке.

Дослідивши копію паспорту встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 містить запис про виправлення ім`я позивача з « ОСОБА_2 » на ім`я « ОСОБА_2 » згідно паспорту, дане виправлення засвідчене підписом директору ЦНАП та відповідною печаткою; диплом серії НОМЕР_2 в 01.03.1985 містить запис ім`я « ОСОБА_2 » (рос.) та « ОСОБА_2 » (укр.), як і зазначено в паспорті позивача серія НОМЕР_3 від 13.06.1996.

Суд звертає увагу, що у практиці лінгвістичних експертиз, зокрема, в Україні, інших державах пострадянського простору, відомі непоодинокі випадки орфографічного розподібнення імен. Крім того, такі розбіжності не впливають на ідентифікацію особи.

Також слід зазначити, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З практики Європейського суду випливає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд дійшов висновку зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області, зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.05.1984, період навчання з 01.09.1982 по 28.02.1985 згідно диплому серії НОМЕР_2 від 01.03.1985.

Щодо позовних вимог до ГУ ПФУ в Чернігівській області, то в задоволенні їх слід відмовити, оскільки рішення про відмову у призначення пенсії вказаним відповідачем не приймалось, тобто права позивача з його боку не порушувались.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 605,60 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.03.2025 № 29 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком всі періоди роботи згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 та період навчання з 01.09.1982 по 28.02.1985 згідно диплому серії НОМЕР_2 від 01.03.1985, ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2025 про призначення пенсії, за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп), сплачений відповідно до квитанції від 04.04.2025.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,Чернігівський р-н, Чернігівська обл.,14005 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавський р-н., Полтавська обл., 36000, .

Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко