Справа № 120/7782/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 р. Справа № 120/7782/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державна казначейська служба України та Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, про визнання дій протиправними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

04.06.2025 поштою до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ? Департамент або відповідач-1).

Згідно з прохальною частиною позовної заяви позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту щодо невиплати 06.03.2025 у повному обсязі всієї суми моральної компенсації у національній валюті по курсу Національного банку України до євро на день здійснення платежу, присудженої позивачу за рішенням Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) від 12.12.2024 у справі № 38295/23;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Сніжинського Т.Є. від 16.05.2025 про закінчення виконавчого провадження з виконання вказаного рішення;

- зобов`язати відповідача щодо виконання у повному обсязі резолютивної частини рішення ЄСПЛ від 12.12.2024 у справі № 38295/23 щодо виплати позивачу всієї суми присудженої моральної компенсації;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо нарахування та виплати позивачу пені за несвоєчасну виплату суми справедливої сатисфакції на виконання рішення ЄСПЛ від 12.12.2024 у справі № 38295/23.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час виплати позивачу присудженої ЄСПЛ суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 7500 євро, ця сума була конвертована у національну валюту за заниженим курсом, який не відповідав курсу, встановленому Національним банком України на день здійснення платежу. Як наслідок позивачу не було доплачено 2788,50 грн. Відповідно, немає підстав вважати, що рішення ЄСПЛ виконане у повному обсязі. Відтак державний виконавець прийняв неправомірну постанову про закриття виконавчого провадження. Водночас за кожний день прострочення виплати позивачу має бути нарахована та виплачена пеня.

Ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 .

Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб без самостійних позовних вимог на стороні відповідача, а саме Державну казначейську службу України (далі ? ДКС або третя особа-1) та Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини (далі ? Уповноважений або третя особа-2).

11.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що у виконавчому провадженні № 76931628 усі дії щодо виконання рішення ЄСПЛ від 12.12.2024 № 8317/22 були вчинені відповідно до вимог чинного законодавства. Так, 23.01.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 76931628 з виконання вказаного рішення. Копію відповідної постанови направлено для виконання до бухгалтерської служби Міністерства юстиції України, а стягувачу ОСОБА_2 та його довіреній особі ОСОБА_3 для відома. Згідно з наявної в матеріалах виконавчого провадження платіжної інструкції № 153 від 05.03.2025 ОСОБА_3 перераховано кошти в сумі 329 081,25 грн, що було еквівалентом присудженої позивачу сатисфакції в розмірі 7500 євро.

При цьому відповідач звертає увагу на те, що строки виплати відшкодування визначені частиною четвертою статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і Відділ примусового виконання рішень Департаменту не має повноважень впливати на ДКС щодо прискорення виплат.

Разом з тим відповідач не погоджується з доводами позивача щодо виплати відшкодування 06.03.2025 та вважає, що датою виплати необхідно вважати дату видачі платіжного доручення, тобто 05.03.2025.

Отже, на думку відповідача, рішення ЄСПЛ № 8317/22 від 12.12.2024 виконано фактично в повному обсязі упродовж трьох місяців.

Серед іншого у відзиві на позовну заяву відповідач-1 також вказав на те, що Департамент не є належним відповідачем у цій справі, оскільки постанова від 16.05.2025 про закінчення виконавчого провадження, з правомірністю якої не погоджується позивача, була винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень цього Департаменту, який відповідно до положень чинного законодавства є окремим органом державної виконавчої служби.

19.06.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи-1, в яких ДКС зазначає, що виконання рішення ЄСПЛ у справі № 8317/22 було здійснено належним чином, у межах строку, визначеного законодавством, на підставі платіжної інструкції від 05.03.2025 № 153, сформованої Міністерством юстиції України, а кошти у сумі 329 081,25 грн були перераховані на користь уповноваженої особи ? ОСОБА_3 . Відтак Міністерстом юстиції України, як органом, який уповноважений виконувати такі рішення ЄСПЛ, булос формовано платіжну інструкцію та подано її для відповідної виплати до ДКС у межах тримісячного строку, а ДКС, у свою чергу, в межах визначеного законом десятиденного строку здійснено списання цих коштів на рахунок стягувача.

19.06.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач звертає увагу на те, що рішенням ЄСПЛ від 12.12.2024 № 8317/22 на державу-відповідача покладено обов`язок протягом трьох місяців сплатити заявнику 7500 євро, які мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу. Однак станом на дату отримання довіреною особою позивача присудженої сатисфакції (06.03.2025) курс євро становив 44,2493 грн. Відтак сума виплати мала становити 331 869,75 грн, тоді як фактично було виплачено 329 081,25 грн. Отже, рішення ЄСПЛ не було виконане, що тягне за собою відповідні наслідки у виглядлі нарахування пені за кожний день прострочення

Ухвалою суду від 04.07.2025 залучено до участі у справі як другого відповідача Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ? відповідач-2).

08.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що рішення ЄСПЛ було виконано у встановлений тримісячний строк, а саме 05.03.2025 сформовано платіжне доручення на виплату суми справедливої сатисфакції, і ця дата вважається датою фактичної виплати відповідно до роз`яснень Комітету Міністрів Ради Європи.

Також відповідач наголошує, що державним виконавцем було повністю дотримано вимоги Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а постанова про закінчення виконавчого провадження винесена правомірно після фактичного виконання рішення ЄСПЛ.

Третя особа-2 своїм правом на подання пояснень по суті спору не скористалася.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши доводи і аргументи сторін, наведені наведені на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.

Рішенням ЄСПЛ від 12.12.2024 у справі "Луцак та інші проти України" (заява № 8317/22), серед заявників якої значиться ОСОБА_1 , в порядку застосування статті 41 Конвенції постановлено, що держава-відповідач зобов`язана упродовж трьох місяців сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку, зокрема заявнику ОСОБА_1 ? 7500 євро.

Водночас у рішенні зроблено застереження, що виплата має бути здійснена у національній валюті держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Із закінченням вказаного тримісячного строку на суму компенсації нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, з додаванням трьох процентних пунктів.

16.09.2024 позивач звернувся до начальника державної установи "Вінницька установа виконання покарань № 1" з письмовою заявою про посвідчення довіреності на ім`я ОСОБА_3 для отримання грошових коштів, присуджених рішенням ЄСПЛ від 12.12.2024. Довіреність була посвідчена начальником установи, полковником внутрішньої служби Дудоладовим А.М. та зареєстрована 16.09.2024 за № 163.

18.12.2024 Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України направив заявнику стислий виклад рішення ЄСПЛ від 12.12.2024.

23.01.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Сніжинський Т.Є. відкрито виконавче провадження № 76931628/15 (20.1) з метою примусового виконання вищезазначеного рішення ЄСПЛ щодо виплати ОСОБА_1 компенсації у розмірі 7500 євро.

05.03.2025 Міністерством юстиції України сформовано платіжну інструкцію № 153 на переказ коштів ОСОБА_3 в сумі 329 081,25 грн, як гривнений еквівалент 7500 євро, присуджених ОСОБА_2 за рішенням ЄСПЛ від 12.12.2024 № 8317/22.

06.03.2025 на банківський рахунок ОСОБА_3 надійшли грошові кошти у розмірі 329 081,25 грн, перераховані надавачем платіжних послуг платника ? Державною казначейською службою України.

10.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України з інформаційним запитом щодо офіційного курсу гривні до євро станом на дату надходження коштів ? 06.03.2025. У відповіді НБУ зазначено, що офіційний курс становив 44,2493 гривні за 1 євро.

Згідно з цим курсом, сума у 7500 євро відповідала 331 869,75 гривень. Таким чином, на думку позивача, перерахована 06.03.2025 сума була меншою на 2788,50 гривень від суми, що мала бути виплачена на виконання рішення ЄСПЛ.

16.06.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76931628/15 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Позивач не погоджується з діями та бездіяльністю відповідачів, зокрема із фактом закінчення виконавчого провадження за відсутності перерахування належної суми компенсації відповідно до умов рішення ЄСПЛ, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення ЄСПЛ в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком України виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України, врегульовані Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі ? Закон № 3477-IV), у розмінні ст. 1 якого орган представництва ? це орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень; рішення а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України.

Статтею 2 Закону № 3477-IV передбачено, що рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно із ст. 3 цього Закону виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 7 Закону № 3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття рішенням статусу остаточного орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Частинами 1-6 статті 8 Закону № 3477-IV передбачено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності ? на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України.

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі ? рішення) ? сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу приписів п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:, зокрема, рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У свою чергу, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням ЄСПЛ від 12.12.2024 у справі "Луцак та інші проти України" (заява № 8317/22 та 10 інших заяв) постановлено, зокрема, що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку, зокрема заявнику ОСОБА_2 7500 євро як суму, присуджену в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

05.03.2025, в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 76931628 з виконання вищезазначеного рішення ЄСПЛ в частині, що стосується виплати справделивої сатисфакції ОСОБА_2 , Міністерством юстиції України було сформовано платіжну інструкцію № 153 на перерахування коштів в сумі 329 081,25 грн (еквівалент 7500 євро станом на 05.03.2025) на користь ОСОБА_3 , як особі, яка уповноважена отримувати кошти, належні ОСОБА_2 на виконання рішення ЄСПЛ від 12.12.2024 у справі № 8317/22.

Факт отримання ДКС вказаної платіжної інструкції 05.03.2024 підтверджується змістом самої інструкції та визнається третьою особою-1.

Як вже зазначалося, за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 8 Закону № 3477-IV центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок.

Тобто законом встановлені чіткі темпоральні межі для вчинення органом державної казначейської служби дій щодо списання коштів державного бюджету на рахунок стягувача (отримувача) у процесі виконання рішення ЄСПЛ в частині виплати відшкодування.

При цьому суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що, незалежно від дати фактичного перерахування ДКС коштів стягувачу в межах зазначеного десятиденного строку, датою виплати коштів необхідно вважати дату видачі уповноваженим на те органом (Міністерством юстиції України) відповідного платіжного доручення.

Матеріалами справи підтверджується, що кошти в сумі 329 081,25 грн надійшли на банківський рахунок довіреної особи позивача ( ОСОБА_3 ) 06.03.2025, тобто наступного дня після формування платіжної інструкції № 153 від 05.03.2025.

Таким чином, з огляду на дату рішення ЄСПЛ (12.12.2024), дату видачі платіжного доручення (05.03.2025) та дату фактичного списання коштів і їх отримання стягувачем (06.03.2025), відсутні підстави дійти висновку, що присуджена позивачу ОСОБА_2 сума справедливої сатисфакції була виплачена несвоєчасно або ж не в повному обсязі.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що виплата у сумі 329 081,25 грн не відповідає розміру, визначеному у рішенні ЄСПЛ, оскільки вона була здійснена за курсом, нижчим за офіційний курс НБУ на день фактичного надходження коштів, унаслідок чого залишилась несплаченою частина суми в розмірі 2788,50 грн.

Враховуючи вищенаведені мотиви суду, помилковою є вимога про здійснення конвертування присудженого позивачу відшкодування в сумі 7500 євро за курсом НБУ станом на 06.03.2025.

За даними із сайту НБУ щодо офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 05.03.2025 курс гривні до євро становив 43,8775.

Тобто перерахована позивачу згідно з платіжною інструкцією № 153 від 05.03.2025 сума у гривнях (329 081,25) була еквівалентною сумі 7500 євро.

Це також відповідає резолютивній частині рішення ЄСПЛ від 12.12.2024 № 8317/22, згідно з яким присуджена заявникам сума справедливої сатисфакції має бути конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, у спірному випадку на 05.03.2025.

Крім того, суд враховує, що у пункті 46 Моніторингу виплати сум, присуджених як справедлива сатисфакція Європейським судом, затвердженого Комітетом Міністрів Ради Європи 31 травня 2007 року (далі Моніторинг), надано роз`яснено про те, що процес виплати справедливої сатисфакції не є моментальним і може тривати декілька тижнів або навіть місяців. Це пов`язано з різного роду чинниками: збором інформації від заявника, необхідної для здійснення виплати, необхідністю дотримуватись правил бухгалтерського обліку, технічними затримками, що є невід`ємними при банківських операціях, вибором способів перерахунку тощо.

Відповідно до пункту 50 Моніторингу виплата вважається здійсненою належним чином тоді, коли справедливу сатисфакцію було "надано у розпорядження" стягувача, тобто під його контроль, як прямий (тоді, коли гроші було перераховано на його банківський рахунок), так і непрямий (наприклад, коли гроші доступні для зняття з рахунку уповноваженого органу, і заявника про це було повідомлено (настільки, наскільки це можливо, наприклад, рекомендованим листом, надісланим на його останню відому адресу або за місцем проживання)), що також передбачено пунктом 59 Моніторингу.

Як зазначено у пункті 60 Моніторингу, певні держави, які не можуть вчасно забезпечити точну інформацію про дату, коли кошти було надано у розпорядження заявника, натомість надають платіжні доручення, видані відповідним органом влади. Якщо Секретаріат отримує гарантії, що ця дата є дуже близькою до дати фактичної виплати, дата видачі платіжного доручення вважається датою виплати, що надає, принаймні певною мірою, можливість контролювати здійснення виплат.

Тобто пактика виконання рішень ЄСПЛ підтверджує, що виплата справедливої сатисфакції не обов`язково має збігатися в часі з моментом формування платіжного документа, оскільки допускається мінімальна затримка між ініціюванням переказу та зарахуванням коштів. У пункті 60 Моніторингу прямо передбачено можливість визнання дати платіжного доручення датою здійснення виплати, якщо така дата є дуже близькою до фактичної дати зарахування коштів. Водночас за цієї обставин справи, коли різниця міжвідповідними датами становила одну добу, така практика є повністю застосовною.

Посилання позивача на пункт 50 Моніторингу щодо необхідності надання суми у розпорядження заявника не спростовує належність виконання державою зобов`язань. Це положення у поєднанні з пунктами 59 і 60 свідчить про те, що сума може бути визнана такою, що надана у розпорядження заявника, не лише при її фізичному надходженні на рахунок, а й у разі формування платіжного доручення, якщо держава діє вчасно, добросовісно і у межах передбаченого строку.

Крім того, примітка 61 до Моніторингу, де наводиться приклад зі справи "Чобану проти Румунії" (Ciobanu v. Romania) (рішення від 16/07/2002, заява № 29053/95), додатково підтверджує, що держава не несе відповідальності за коливання валютного курсу між датою списання коштів із державного рахунку та їх зарахуванням на рахунок заявника. Аналогічні обставини мають місце і в цій справі, коли курс НБУ на спірні дати 05.03.2025 та 06.03.2025 був різним в цілях конвертації присудженої суми відшкодування.

Таким чином, оскільки дата платіжного доручення від 05.03.2025 № 137 є максимально наближеною до дати фактичного списання з державного бюджету 06.03.2025 коштів в сумі 7500 євро на користь позивача, конвертованих в національну гривню, то, ураховуючи викладене, саме дату платіжного доручення слід вважати датою виплати грошового відшкодування на виконання рішення ЄСПЛ від 12.12.2024 у справі "Луцак та інші проти України".

Відтак правомірним є винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки предмет зобов`язання було повністю виконано, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 8 Закону № 3477-IV та п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Тобто у будь-якому випадку звернення суб`єкта правовідносин з адміністративним позовом до суб`єкта владних повноважень передбачає існування публічно-правового спору, який виник щодо права, яке ґрунтується за законі. Такий спір має бути реальним, а наслідки спірних рішень, дій/бездіяльності, так само як і результат вирішення судом спору, повинні мати безпосередній вплив на відповідне право (порушення якого зумовило звернення до суду).

Водночас відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, позивач не має права на відшкодування понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України апеляційна скарга на судове рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України, якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інормація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (місце перебування: державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)": вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100);

2) відповідач-1: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001);

3) відповідач-2: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, місцезнаходження: вул. Городецького, буд.?13, м. Київ, 01602);

4) третя особа-1: Державна казначейська служба України (, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601);

5) третя особа-2: Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини (, місцезнаходження: вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001).

Повне судове рішення складено та підписано суддею 29.07.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович