Справа № 380/22311/24
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу № 380/22311/24 за Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.10.2024р. № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс»;

- зобов`язати Головне управління ДПС Львівській області вчинити дії щодо поновлення реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс» як платника єдиного податку третьої групи, 5 відсотків з 30 вересня 2024 року та включити його до реєстру платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем прийнято рішення від 25.10.2024 за № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс».

Спірне рішення прийняте на підставі акту про результати камеральної перевірки від 25.09.2024 за №39941/13-01-04-13-04/41402572 та висновку з засідання постійно діючої комісії з розгляду спірних питань, яке відбулось 25.10.2024. Головне управління ДПС у Львівській області дійшло висновку, що ТОВ «Гігабіт Плюс» допустило порушення підпункту 8 підпункту 291.5.1 п. 291.5 ст. 291, підпункту 5 підпункту 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, в результаті - реєстрація платника єдиного податку позивача анульована 30.09.2024. Позивач вважає спірне рішення відповідача від 25.10.2024 за № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку необґрунтованим, безпідставним і таким, яке не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне

Відповідач під час проведення камеральної перевірки, за результатами якої складено Акт перевірки від 25.09.2024 №39941/13-01-04-13-04/41402572 з`ясував питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення такого виду податкової перевірки, до предмету камеральної перевірки не належить перевірка дотримання платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування.

Спірне рішення відповідача ґрунтуються на висновках акту перевірки де в описовій частині, вказано: «підприємство у своїй діяльності застосовує вид діяльності заборонений на спрощеній системі оподаткування, а саме: 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку»… З набранням чинності 01.01.2022 Закону №1089 платники єдиного податку-юридичні особи при постачанні електронних комунікаційних послуг не мають права застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності… Згідно з КВЕД-2010 діяльність із надання послуг доступу до мережі «Інтернет» не належить до окремого класу або підкласу видів економічної діяльності, а є складовою класу 61.10 «Діяльність у сфері проводового електрозв`язку» та класу 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку».

Однак такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи, та не можуть бути підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку, враховуючи наступне:

З дати створення позивач здійснює діяльність в сфері електронних комунікаційних послуг, а саме надання послуги з доступу до мережі Інтернет фізичним та юридичним особам. Відповідно до вимог Закону України «Про електронні комунікації» від 16 грудня 2020 року № 1089-IX з усіма змінами, постачальник електронних комунікаційних послуг зобов`язаний подати повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, та бути включений в реєстр постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг. Позивач внесений до реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг за № 14 та здійснює діяльність у сфері електронних комунікацій на території Тернопільської та Львівської областей.

Позивач наголошує, що згідно із п.п. 5 п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 ПК України (в редакції станом на 25.09.2024) платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду додаткові пояснення, просила позов задовольнити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що Дрогобицьким відділом податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області проведена камеральна перевірка з питання дотримання ТОВ «Гігабіт Плюс» вимог підпункту 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями.

Камеральною перевіркою встановлено, що в ТОВ «Гігабіт Плюс» наявні види діяльності, які відповідають класу 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку».

За результатами камеральної перевірки складено акт від 25.09.2024 №39941/13-01-04 13-04/41402572 щодо неможливості застосування юридичними особами спрощеної системи оподаткування, у яких основний вид діяльності відповідає класу 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку», який надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Враховуючи вищенаведене, на підставі акту камеральної від 25.09.2024 №39941/13 01-04-13-04/41402572, винесено спірне рішення від 25.10.2024 № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ТОВ «Гігабіт Плюс».

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові докази та документи, просив в задоволені позову відмовити повністю.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 01.11.2024 було відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін. Ухвалою від 01.11.2024 в задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову від 31.10.2024 - відмовлено. Ухвалою від 04.12.2024 заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову від 02.12.2024 задоволено повністю, зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.10.2024 № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача, до набрання законної сили рішенням суду у адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

25.09.2024 Головним управлінням ДПС у Львівській області складено Акт перевірки платника №39941/13-01-04-13-04/41402572, яким встановлено що підприємство у своїй діяльності застосовує вид діяльності заборонений на спрощеній системі оподаткування, а саме 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку».

25.10.2024 Головним управління ДПС у Львівській області прийнято Рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку Товариства з обмежено відповідальністю «Гігабіт Плюс», в якому зазначено:

«реєстраційний номер облікової картки платника податку 41402572 дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування « 01» січня 2024 року. Обрана група: 3. Ставка податку 5%.

ГУ ДПС у Львівській області відповідно до п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, Висновку постійно діючої комісії по розгляду спірних питань від 25.10.2024 №313/13-01-04-13 та Рішення співголови постійно діючої комісії з розгляду спірних питань від 25.10.2024 № 1298/13-01-04-13-11 щодо правомірності виключення платника єдиного податку з Реєстру платників єдиного податку, прийняте Рішення про виключення платника з Реєстру.

Керівником встановлено:

Платник здійснює діяльність відповідно до видів, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування чим порушено п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а саме: 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку», що підтверджено даними ІКС «Податковий блок».

Висновок:

ТзОВ «ГІГАБІТ ПЛЮС» порушено п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, що є підставною для анулювання реєстрації платника єдиного податку згідно з п.п. 3 п. 299.10. п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України.

Днем прийняття рішення про анулювання реєстрації є дата його підписання керівником податкового органу.

Датою анулювання реєстрації є 30 вересня 2024 року.

Рішення складене « 25» жовтня 2024 року у двох примірниках: перший в облікову справу платника (реєстраційну частину) разом із копіями документів, що стали підставою для анулювання реєстрації, другий платнику податків».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом частково враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 75.1. ст. 75 ПК України (в редакції станом на 25.09.2024) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно із п.п. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 цього ж Кодексу, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також можуть бути:

1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);

2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних;

3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах;

4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»;

5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу;

6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки;

7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу;

8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу;

9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 442 цього Кодексу;

10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу;

11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.

Згідно із п. 76.1. ст. 76 цього ж Кодексу, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Згідно із п. 76.2. ст. 76 цього ж Кодексу, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього ж Кодексу.

Згідно із п.п. 5 п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 цього ж Кодексу, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Згідно із п. 299.11. ст. 299 цього ж Кодексу, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суд зазначає наступне:

Податковим органом прийнято спірне рішення за наслідками проведення камеральної перевірки позивача та надано оцінку питанню правомірності перебування позивача, як платника єдиного податку третьої групи на спрощеній системі. Відповідно предмет згаданої камеральної перевірки не відповідає змісту та вимогам ст. 75 ПК України.

Суд зазначає, що інформація, яка зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку саме за результатом проведення камеральної перевірки.

Якщо ж під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, контролюючий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

ПК України не передбачено можливість проведення контролюючим органом камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку третьої групи умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Предметом камеральної перевірки можуть бути виключно помилки (порушення) у податковій звітності та/або її неподання (несвоєчасне подання). Якщо ж під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, контролюючий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.03.2019 у справі №803/1908/16, від 23.08.2019 у справі №826/4242/15, від 06.02.2020 у справі №813/87/16 та від 04.05.2023 у справі №320/1040/19.

Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував такі висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, позовні вимоги в частині - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.10.2024 № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс», підлягають задоволенню, оскільки таке рішення прийняте відповідачем з порушенням процедури його прийняття, що є самостійною підставою для його скасування.

Щодо позовних вимог - зобов`язати Головне управління ДПС Львівській області вчинити дії щодо поновлення реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс», як платника єдиного податку третьої групи, 5 відсотків з 30 вересня 2024 року та включити його до реєстру платників єдиного податку, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем не зазначено повноваження відповідача, передбачені законодавством, на поновлення реєстрації як платника єдиного податку та включення до реєстру платників єдиного податку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач позовну вимогу - зобов`язати відповідача вчинити дії щодо поновлення реєстрації позивача, як платника єдиного податку третьої групи та включити його до реєстру платників єдиного податку, не обґрунтував жодними належними та допустимими доказами і нормами ПК України.

Згідно із п. 299.8. ст. 299 ПК України (в редакції на час вирішення справи), у разі зміни відомостей, передбачених підпунктами 1-5 пункту 299.7 цієї статті, вносяться зміни до реєстру платників єдиного податку в день подання платником відповідної заяви.

Доказів подання позивачем відповідної заяви щодо ставки єдиного податку та групи платника податку (п.п. 5 п. 299.7. ст. 299 ПК України), позивачем не надано.

В ці частині суд також зазначає.

Задоволення судом позовної вимоги має відбуватись з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, і той, який обрав позивач, можна використати для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких він звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним, зокрема неефективним, і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлену позовну вимогу взагалі не можна використати для захисту права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, таку вимогу не можна розглядати як спосіб захисту.

У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі № 620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/13288/21).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

До того ж, у пункті 80 рішення у справі «Perez v. France» (заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (рішення у справі «Artico v. Italy», заява № 6694/74, пункт 33).

Таким чином, спірне зобов`язання вчинити певні діє, не буде відповідати критеріям ефективності, оскільки по суті таке судове рішення не захистить/не відновить порушене/оспорюване право/інтерес позивача, оскільки таке судове рішення неможливо виконати по суті, відтак в цій частині, в наслідок помилки в обраному способі захисту, позов задоволенню не підлягає з підстав зазначених судом.

Також, суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом частково враховуються аргументи позивача та частково не враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабіт Плюс» (вул. Сагайдачного, буд. 118, м. Дрогобич, Львівська обл., 82100) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026, ) від 25.10.2024 № 32273/6/1301-04-13-14 про анулювання реєстрації платника єдиного податку Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАБІТ ПЛЮС» (вул. Сагайдачного, буд. 118, м. Дрогобич, Львівська обл., 82100, );

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області області (79003, Львівська обл.,м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАБІТ ПЛЮС» (вул. Сагайдачного, буд. 118, м. Дрогобич, Львівська обл., 82100, ) 3028,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 30.07.2025.

Суддя Гавдик З.В.