Справа № 160/28265/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28265/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року (суддя Неклеса О.М., повне судове рішення складено 23 квітня 2025 року) в справі № 160/28265/24 за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», Державної установи «Український науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» про:

визнання протиправним та скасування рішення від 13 вересня 2024 року №56-5/13/3067 Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», яким його не визнано особою з інвалідністю, визначено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, (витяг з протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК від 31 січня 2024 року №390), яке прийняте на підставі акту огляду МСЕК №1522 від 09 вересня 2024 року;

зобов`язання Державний заклад «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» провести його повторний огляд на предмет встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року залучено до участі у справі другого відповідача Державну установу «Український науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, ухваливши нове про задоволення позову.

Апелянт вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що позивач оскаржив не рішення владного органу, а лист Державного закладу «Центральна МСЕК МОЗУ» № 56-5/13/3067 від 13 вересня 2024 року, який мав інформаційний характер, адже позивач, маючи на руках лише такі дані щодо прийнятого владним органом рішення, саме цей лист з датою і номером, який і посилався на рішення, яке оскаржується. По суті позивач оскаржував рішення щодо відмови Центральної МСЕК у визнанні його інвалідом III групи і просив здійснити його переогляд в порядку, визначеному законодавством. Позивач не мав на руках будь-якого дублікату рішення відповідача і посилався на ті відомості, які у нього були (лист ЦМСЕК ВІД 13.09.24 РОКУ). Такі вимоги позивача відповідали дійсності.

Крім того, позивач вважає, що ДЗ «Центральна МСЕК МОЗУ» порушено процедуру медичного огляду, а саме не оглянувши позивача фактично, прийняв безпідставне заочне рішення не визнавати його інвалідом, й просив провести повторний огляд позивача у цьому закладі.

Суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову з суто формальних підстав, чим порушив право позивача на справедливий суд та на ефективний спосіб юридичного захисту, принцип верховенства права, відійшовши від суті, розглядаючи лише форму.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідченням серії НОМЕР_1 від 22.08.2023 р.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 №5354 від 25.04.2023 р. на підставі статті 42Б графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано обмежено придатним до військової служби.

У витязі з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №390 від 31.01.2024 р. зазначено: Поранення, яке отримав солдат ОСОБА_1 , 1987 року народження, підтверджене довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 25.04.2023 р. №5354, згідно якої він на підставі ст. 42-б, графи ІІ Розкладу хвороб (наказ МОУ №402 від 14.08.2008 р.) був визнаний Обмежено придатний до військової служби. Непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Рекомендовано проходження військової служби без зброї в частинах (підрозділах) тилового забезпечення, довідкою про обставини травми (додаток 5) №7526 від 07.11.2023, виданою командиром в/ч НОМЕР_3 , військово-медичними документами та документами лікувальних закладів МОЗ України. Поранення: Наслідки вогнепального кульового наскрізного поранення м`яких тканин правої гомілки (26.01.2023) з пошкодженням підколінних артерій та вени, вогнепального кульового наскрізного поранення лівої п`яткової ділянки у вигляді зміцнілих післяопераційних (21.02.2023 ПХО, рентгенендоваскулярна дилятація судин правої нижньої кінцівки, роз`єднання артеріо-венозної фістули підколінної артерії та підколінної вени, імплантація стена в дистальний відділ підколінної вени правої гомілки) рубців з незначним порушенням кровообігу та функції. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007, поранення тяжкого ступеню, поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Постанову про причинний зв`язок поранення у довідці ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 25.04.2023 №5354, відмінити..

У подальшому щодо позивача складені направлення на медико-соціальну-експертну комісію (далі МСЕК) за №24/86 від 21.02.2024 р. та за №14/1096 від 22.02.2024 р.

22.02.2024 р. ОСОБА_1 подано на ім`я голови МСЕК заяву, в якій позивач просив розглянути його справу без його присутності у зв`язку зі станом здоров`я.

В акті?огляду медико-соціальною експертною комісією за №323 від 04.04.2024 р. зазначено про наявність у ОСОБА_1 ознак інвалідності.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається страхувальнику) серії 12 ААА №054648 від 04.04.2024 р., виданої МСЕК №1 обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Позивачем оскаржено вищезазначене рішення МСЕК №1 обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ шляхом звернення на гарячу лінію МОЗ України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 р., наказів МОЗ України від 05.09.2011 р. №561 та від 05.06.2012 р. №420 Державним закладом Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України заочно розглянуто медико-експертну справу позивача.

Згідно з актом??огляду медико-соціальною експертною комісією за №1522 від 09.09.2024 р. Державним закладом Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України встановлено 25% втрати професійної працездатності позивача, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

За змістом графи 13 вищевказаного акту документами, які були підставою для винесення експертного рішення:

- акт огляду МСЕК №323 від 04.04.2024 р.;

- направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) (Ф№088/о) з додатком, Ф.027/о, консультаційні висновки спеціалістів, результатів клініко-діагностичних досліджень;

- витяг з протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК від 31.01.2024 р. №390.

У виписці з протоколу засідання МСЕК №140 від 09.09.2024 р. зазначено про підтвердження того, що група інвалідності ОСОБА_1 не встановлена та викладено висновок, згідно з яким позивачу визначено 25% (двадцять п`ять) втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (видається страхувальнику) серії АГ №0007968 від 09.09.2024 р., виданої Державним закладом Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України, встановлено 25% втрати професійної працездатності позивача, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом Державного закладу Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України №56-5/13/3067 від 13.09.2024 р. позивача повідомлено про те, що за результатами вивчення медико-експертної документації прийнято рішення: особою з інвалідністю не визнано, визначено 25% (двадцять п`ять) втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (витяг із протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК від 31.01.2024 р. №390).

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачем фактично оскаржено лист Державного закладу Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України №56-5/13/3067 від 13.09.2024 р., яким позивача повідомлено про те, що за результатами вивчення медико-експертної документації прийнято рішення: особою з інвалідністю не визнано, визначено 25% (двадцять п`ять) втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (витяг із протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК від 31.01.2024 р. №390), який має інформаційний характер, містить посилання на прийняте рішення (в т.ч. у вигляді протоколу засідання комісії), а оскаржений позивачем лист не містить в собі ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії, а відтак, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, та, як наслідок не може бути визнаний протиправним та скасований, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії мають похідний характер від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування відповідного рішення, а також, враховуючи те, що позивачем в рамках даного спору не оскаржено рішення Державного закладу Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України 09.09.2024 р., яким підтверджено відсутність підстав для не встановлення позивачу інвалідності та визначено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (згідно з витягом з протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК від 31.01.2024 р. №390), яке прийнято на підставі акту огляду МСЕК №1522 від 09.09.2024 р. та оформлене відповідним протоколом (протокольне рішення), а відтак таке рішення є чинним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у відповідній частині.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 №5354 від 25 квітня 2023 року ОСОБА_1 на підставі статті 42Б графи ІІ Розкладу хвороб визнано обмежено придатним до військової служби.

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №054648 від 04 квітня 2024 року, виданої МСЕК №1 обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ, ОСОБА_1 встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

За наслідками оскарження позивачем рішення МСЕК №1 обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорськ актом?огляду медико-соціальною експертною комісією Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» №1522 від 09 вересня 2024 року встановлено 25% втрати професійної працездатності ОСОБА_1 внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Відповідно до виписки з протоколу засідання МСЕК №140 від 09 вересня 2024 року підтверджено, що група інвалідності ОСОБА_1 не встановлена, викладено висновок, згідно з яким позивачу визначено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі Закон № 875-ХІІ), який також гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю (частина друга статті 3 Закону № 875-ХІІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі Закон № 2961-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2961-IV, медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Частиною восьмою статті 7 Закону № 2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають, зокрема, групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина дванадцята статті 7 Закону № 2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕ) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Порядок) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 та були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом абзацу першого пункту 3 Положення про МСЕ медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (пункт 4 Положення про МСЕ).

За положеннями пункту 6 Положення про МСЕ висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕ міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.

Пунктом 12 Положення про МСЕ передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Відповідно до пункту 13 Положення про МСЕ центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, зокрема, направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця).

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Абзацом третім пункту 24 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності встановлено, що в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Виходячи зі змісту Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, рішення комісії може оскаржити хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю.

Позивачем у межах цього позову не оскаржене рішення комісії, адже, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем заявлені вимоги про оскарження листа від 13 вересня 2024 року №56-5/13/3067 Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», яким повідомлено позивача про те, що за результатами вивчення медико-експертної документації прийнято рішення: особою з інвалідністю не визнано, визначено 25% (двадцять п`ять) втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (витяг із протоколу засідання штатної 20 регіональної ВЛК від 31.01.2024 р. №390).

Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За положеннями частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (пункт 9).

У розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішення медико-соціальної експертної комісії у адміністративному судочинстві розглядається як індивідуальний акт.

Позивачем не оскаржено відповідного рішення медико-соціальної експертної комісії як індивідуального акту, а оскаржений лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не є індивідуальним актом та, власне, не є рішенням медико-соціальної експертної комісії, позаяк не стосується прав та інтересів позивача, не створює для позивача будь-яких наслідків, у тому числі негативних.

Лист є формою повідомлення про прийняте МСЕК рішення.

Таким чином, такий лист не може бути визнано протиправним або скасований судом, відповідно, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Суд відхиляє доводи апелянта, що по суті позивач оскаржував рішення щодо відмови Центральної МСЕК у визнанні його інвалідом III групи і просив здійснити його переогляд в порядку, визначеному законодавством; позивач не мав на руках будь-якого дублікату рішення відповідача і посилався на ті відомості, які у нього були.

Суд зауважує з цього питання, що в адміністративному судочинстві дії принцип диспозитивності, який полягає у тому, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 КАС України).

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності (частини друга статті 9 КАС України).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 160 КАС України).

Отже, саме позивач як особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права, має визначитися із предметом спору та способом захисту порушеного права, вказавши, яке рішення, дії чи бездіяльність ним оскаржується.

У цьому випадку позивачем не оскаржені рішення МСЕК (акт?огляду медико-соціальною експертною комісією Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» №1522 від 09 вересня 2024 року), яким й встановлено йому 25% втрати професійної працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, як й не оскаржене протокольне рішення, викладене у протоколі засідання МСЕК №140 від 09 вересня 2024 року.

Відтак, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

При цьому суд відхиляє аргумент апелянта про те, що суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову з суто формальних підстав, чим порушив право позивача на справедливий суд та на ефективний спосіб юридичного захисту, принцип верховенства права, відійшовши від суті, розглядаючи лише форму, адже саме позивач як особа, що звертається за судовим захистом, повинна визначитися, якими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушені його права, а суд в силу частини другої статті 9 КАС України може вийти за межі позовних тільки тоді, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.

У спірному випадку такі підстави судом першої інстанції не встановлено, як й не встановлено судом при апеляційному перегляді справи.

Суд також визнає безпідставними доводи позивача про те, що він не мав на руках будь-якого дублікату рішення відповідача і посилався на ті відомості, які у нього були, позаяк позивач при звернення до суду мав право заявити клопотання про витребування відповідних рішень, як це передбачено частиною п`ятою статті 161 КАС України.

Також суд зауважує, що оскільки лист Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 13 вересня 2024 року №56-5/13/3067 містив посилання на рішення МСЕК, позивач вважається обізнаним, яким саме рішенням порушено його права.

Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог зобов`язального характеру, адже через чинність рішення Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 09 вересня 2024 року про підтвердження відсутності підстав для встановлення позивачу інвалідності, немає й правових чинників задля повторного розгляду цього питання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року в справі № 160/28265/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року в справі № 160/28265/24 за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України», Державної установи «Український науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 30 липня 2025 року та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 30 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко