Справа № 440/300/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 р. Справа № 440/300/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 (головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза) у справі №440/300/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 25.12.2024 № 29462 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 20.12.2024 вх.№ 29161 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 (абзац 10 пункт 3 частина 12) статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 (абзац 10 пункт 3 частина 12) статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу внаслідок необхідності здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішення суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що висновок ЛКК №4634 від 03.12.2024, виданий КНП Хмельницька обласна лікарня Хмельницької обласної ради містить лише інформацію щодо рекомендацій про отримання соціальної послуги денного догляду, догляду вдома, та не не містить висновку про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду.

Зазначає, що поняття "денного догляду та догляду вдома" не є тотожним поняттю "постійний догляд", однак останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Крім того, зазначає, що вказаний висновок має тимчасовий характер та діє до 03.12.2025.

Вважає, що зазначене вище не було взято до уваги судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

Посилається на те, що з наданої до рапорту довідки МСЕК серія АВ №1087280 від 01.02.2018, вбачається, що ОСОБА_2 (дружина позивача) встановлена друга група інвалідності з 01.02.2018, однак у вказаній довідці не зазначено, що остання потребує постійного догляду.

Також зазначає, що не може бути взята до уваги довідка №4634 від 03.12.2024, видана КНП "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради, оскільки форма такої довідки не затверджена жодним нормативно-правовим актом, а її зміст не відповідає висновку того ж таки закладу №4634 від 03.12.2025.

Зазначає, що позивач не надав відповідачу доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених абз.8 п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме - потреби у постійному догляді.

Посилається на правову позицію Восьмого апеляційного суду, викладену у справах №260/3245/24, №500/4508/24.

Також зазначає, що необхідність постійного догляду за дружиною, підтверджується відповідним медичним висновком медико - соціальної експертної комісії, і вказану позицію підтверджено рішеннями Верховного Суду України від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.

Вважає, що суд першої інстанції обставин справи не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи документам, що в свою чергу призвело до винесення неправомірного рішення.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби від 20.12.2024 вх.№29161 на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 (абз.10 п.3. ч.12) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною ( ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю II групи, до рапорту, додавши наступні документи:

копію паспорта;

копію картки фізичної особи платника податків;

копію паспорта дружини; копія картки фізичної особи платника податків дружини;

копію свідоцтва про шлюб;

копію довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №1087280;

копію висновку форми №080-4/о від 03.12.2024 №4634;

копію довідки ЛКК №4634 від 03.12.2024;

копію пенсійного посвідчення дружини;

витяг з реєстру територіальної громади;

оригінал довідки №312/06.13-10 від 29.10.2024.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 25.12.2024 №29462 не погодила рапорт позивача, на підставі того, що дружина позивача є повнолітньою і до рапорту не доданий висновок медико-соціальної експертної комісії, який є належним документом, що підтверджує факт постійного догляду за особою, зазначивши, що висновок лікарсько-консультативної комісії №4634 від 03.12.2024, долучений позивачем до рапорту, не може встановлювати факт постійного догляду для осіб, які є повнолітніми.

Згідно наявної в матеріалах справи копії висновку лікарсько-консультативної комісії №4634 від 03.12.2024, виданого відповідно до форми № 080-4/о згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407, останній видається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги на непрофесійній основі, та в п. 4 містить зазначення Рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома.

До висновку лікарсько-консультативної комісії №4634 від 03.12.2024 додана довідка лікарсько-консультативної комісії №4634 від 03.12.2024, в якій зазначено, що ОСОБА_2 (дружина позивача) є особою з інвалідністю другої групи та потребує постійного стороннього догляду.

ОСОБА_2 є дружиною позивача, що також встановлено із копії свідоцтва про шлюб від 26.10.2024.

Наявні копії документів підтверджують, що дружина позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи довічно: копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 24.05.2018, копія довідки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії АВ№1087280 від 01.02.2018.

Відповідно до копії листа Військової частини НОМЕР_1 Щодо звільнення з лав Збройних Сил України радіотелефоніста 2 самохідного артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_3 від 25.12.2024 №29462 (далі по тексту - лист від 25.12.2024 №29462), підписаний тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальника юридичної служби лейтенантом юстиції та командиром військової частини шляхом накладення резолюції довести до в/с та підпису, не погоджений рапорт відповідача.

Відповідачем у листі від 25.12.2024 №29462 зазначені підстави для відмови у погоджені рапорту позивача про звільнення із військової служби, що дружина позивача ОСОБА_2 , 1977р.н., є повнолітньою, а позивачем всупереч положенням постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України долучено до рапорту не медичний висновок медико-соціальної експертної комісії на підтвердження необхідності постійного догляду, а висновок лікарсько-консультативної комісії №4634 від 03.12.2024, що не є належним документом, який підтверджує факт постійного догляду за дружиною позивача.

Рапорт про звільнення із військової служби позивача не погоджений командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 , а військова частина НОМЕР_1 є окремою механізованою бригадою (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ).

Позивач, вважаючи, що дії відповідача щодо відмови йому у звільненні з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу протиправними, звернувся з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення відповідача, оформленого листом від 25.12.2024 №29462, в частині відмови в задоволенні рапорту позивача від 20.12.2024 вх. №29161 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої (абзац 10 пункт 3 частина 12) статті 26 Закону №2232-XII.

Окрім того, суд першої інстанції виходив з того, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача зобов`язання відповідача звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої (абзац 10 пункт 3 частина 12) статті 26 Закону №2232-XII внаслідок необхідності здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався.

Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 ст.1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачено ст.26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Приписами частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Частиною 7 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Таким порядком є Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, п.7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до абз.3 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , має дружину , яка є інвалідом ІІ групи.

Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби від 20.12.2024 вх. №29161 на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 (абз.10 п.3. ч.12) ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною ( ОСОБА_2 ), яка є особою з інвалідністю II групи, до рапорту, додавши наступні документи:

копію паспорта;

копію картки фізичної особи платника податків;

копію паспорта дружини;

копію картки фізичної особи платника податків дружини;

копію свідоцтва про шлюб;

копію довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №1087280;

копію висновку форми №080-4/о від 03.12.2024 №4634;

копію довідки ЛКК №4634 від 03.12.2024;

копію пенсійного посвідчення дружини;

витяг з реєстру територіальної громади;

оригінал довідки №312/06.13-10 від 29.10.2024.

Листом від 25.12.2024 №29462 Військова частина НОМЕР_1 (з резолюцією командира військової частини) не погодила рапорту відповідача, на підставі того, що дружина позивача є повнолітньою і до рапорту не доданий висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що його дружина потребує постійного догляду (а.с.16).

Отже, спірним питанням у даній справі є достатність наданих позивачем документів на підтвердження необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною з інвалідністю II групи для його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

Колегія суддів зазначає, що правовий висновок щодо питання стосовно того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду, Верховний Суд висловив у постановах від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23 та від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23.

Серед іншого Верховний Суд у вказаних постановах звернув увагу на наступне.

Визначення терміну медичний висновок наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я від 18.09.2020 №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 №705, термін медичний висновок вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін медичний висновок визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, Верховний Суд зазначив таке.

Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття постійного догляду, який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття сторонній догляд не є тотожним поняттю постійний догляд, позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття постійний догляд передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

У свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

- форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві;

- висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о Медична карта амбулаторного хворого №__, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням №317, Верховний Суд дійшов висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667.

Аналогічний висновок приведено Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 у справі №520/23116/23.

Отже, наведене вище вказує на те, що висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг, може бути доказом того, що особа, яка за станом здоров`я нездатна до самообслуговування і потребує постійно стороннього догляду.

Колегія суддів бере до уваги, що порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 №407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за №510/36132 (далі по тексту - Інструкція № 407).

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407 (далі Інструкція №407), висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Відповідно до пункту 7 Інструкції № 407 у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно пункту 11 Інструкції №407 особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.

Судом встановлено, що згідно висновку форми №080-4/о від 03.12.2024 №4634 про наявність порушень функцій організму, через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі КНП Хмельницька обласна лікарня Хмельницької обласної ради дружині позивача ( ОСОБА_2 ) рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома. Висновок дійсний до 03.12.2025. Зазначений висновок надано для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с.13).

Згідно довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією від 01.02.2018 серії АВ №1087280 дружині позивача ( ОСОБА_2 ) встановлено ІІ групу інвалідності довічно (а.с.11).

Окрім того, відповідно до довідки ЛКК КНП Хмельницька обласна лікарня Хмельницької обласної ради від 03.12.2024 №4634 від 03.12.2024 остання видана дружині позивача ( ОСОБА_2 ), яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с.12).

Враховуючи аналіз нормативно-правових актів та висновки Верховного Суду, які викладено у постанові від 13 червня 2024 у справі №520/23116/23, дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо надання позивачем документів, які підтверджують наявність сімейних обставин, які дають право на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При цьому, на противагу доводам скаржника про те, що у висновку ЛКК не зазначено про необхідність саме постійного догляду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за приписами пункту 7 Інструкції №407 передбачено, що у пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Отже, у висновку за формою № 080-4/о не може бути зазначено про потребу у постійному догляді, оскільки таке зазначення суперечило б положенням пункту 7 Інструкції №407 та не відповідало бланку затвердженому вказаною інструкцією.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини, зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З наведеної норми вбачається, вона не містить застережень стосовно того, що необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, повинна підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг на непрофесійній основі, надавши в підтвердження цього відповідні докази, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що належним доказом підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворою дружиною підтверджується є лише медичний висновок медико - соціальної експертизи, а надані позивачем документи не дають підстав для звільнення та мають недоліки, тим самим не надавши доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених абз.8 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених вище висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Восьмого апеляційного суду, викладену у справах №260/3245/24, №500/4508/24 підлягають відхиленню, враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власного рішення (відмови, оформленої листом від 25.12.2024 №29462).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування відмови відповідача, оформленої листом від 25.12.2024 №29462, у задоволенні рапорта позивача від 20.12.2024 вх. №29161 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої (абз.10 п.3 ч.12) ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу 25 березня 1992 року №2232-XII.

Надаючи правову оцінку зобов`язальній частині рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №815/7245/16, від 20 жовтня 2022 року у справі №420/8190/21.

Під дискреційними повноваженнями розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби врегульована законодавством та передбачає вчинення певних дій, зокрема підготовку, подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Таким чином, оскільки в даному випадку відповідач належним чином не перевірив надані до рапорту позивача про звільнення з військової служи документи, не надавши їм належної правової оцінки, та враховуючи те, що прийняття наказу про звільнення з військової служби відноситься до повноважень військової частини, де проходить службу позивач, а також те, що суд не може перебирати на себе такі повноваження, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для покладення обов`язку на відповідача прийняти рішення про звільнення позивача.

Водночас, з урахуванням наведеного вище, в даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.12.2024 вх.№29161 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої (абзац 10 пункт 3 частина 12) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII внаслідок необхідності здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 20.12.2024 вх.№29161 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №440/300/25 скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої (абзац 10 пункт 3 частина 12) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII внаслідок необхідності здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.12.2024 вх.№29161 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №440/300/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський