Справа № 320/21148/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Панченко Н.Д., Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Справа № 320/21148/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:?

Головуючого судді Епель О.В.,?

суддів:? Мєзєнцева Є.І.,? Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо затвердження Висновку про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою 2 групою інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ позивача;

- скасувати відмову Міністерства внутрішніх справ України від 01.05.2023 року, в затвердженні Висновку про призначення одноразової грошової допомоги за встановленою 2 групою інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ щодо позивача;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги встановленою 2 групою інвалідності, захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ позивача, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які не передбачені пунктом 14 Порядку № 850.

При цьому, суд зазначив, що Відповідач, стверджуючи, що при проведенні МСЕК позивача не залучалися представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії, не надав суду жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів на підтвердження таких доводів та, відповідно, не виконав покладених на нього обов`язок доказування, регламентований ст. 77 КАС України.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

В обґрунтування вимог скарги Апелянт стверджує, що нормами Положення № 1317 передбачені спеціальні вимоги до проведення медико-соціальної експертизи колишнім працівникам міліції, зокрема, необхідність залучення при проведенні медико-соціальної експертизи колишнім працівникам міліції представників закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії.

При цьому Апелянт зазначає, що при проведенні медико-соціальної експертизи Позивача представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучалися, Державною установою «ТМО МВС України по місту Києву» на медико-соціальну експерту комісію Позивач не направлявся.

Відтак представник Міністерства внутрішніх справ України стверджує про невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення № 1317, що унеможливило прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Крім того, Апелянт зазначає, що МВС України наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у призначенні такої виплати, а відтак суд першої інстанції не вправі перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 та від 15.05.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

7. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №795389 від 23.07.2021 позивачу під час первинного огляду встановлено 2 групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Листом ГУ МВС України в м. Києві від 27.10.2021 №1/1168 ліквідаційна комісія ГУМВС України в м. Києві повідомила, що висновок та матеріали щодо призначення позивачу ОГД, які були направлені для прийняття рішення до МВС України, повернуті на доопрацювання, оскільки за результатами розгляду матеріалів Департаментом охорони здоров`я МВС України з`ясовано, що медико-соціальна експертиза щодо Позивача проведена з порушеннями пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких водять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи відносно Позивача представників закладу охорони здоров`я МВС до складу комісії не входили. Крім цього, поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по місту Києву» Позивач для проходження МСЕК не скеровувався. Після усунення недоліків та надання необхідних документів до ліквідаційної комісії ГУМВС України в м. Києві матеріали щодо призначення Позивачу ОГД будуть повторно направлені до МВС України для прийняття рішення.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 09.12.207 №С-30277/15 Позивачу роз`яснено порядок направлення пенсіонерів МВС на МСЕК та зазначено, що невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливила прийняття рішення за ними згідно з Порядком, тому їх було повернуто на доопрацювання.

Листом Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України від 02.05.2023 №27817/49-6662-2023 Позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову в призначенні йому ОГД із затвердженням відповідного висновку у зв`язку з невідповідністю надісланих матеріалів вимогам Положення.

Листом ГУМВС України в м. Києві від 15.05.2023 №1/661-Мв Позивача повідомлено про повторне направлення до МВС України належним чином оформленого висновку та документів згідно з Порядком, за результатом розгляду яких Позивачу відмовлено у призначенні ОГД у зв`язку з невідповідністю надісланих матеріалів вимогам Положення з підстав, які були зазначені у попередніх листах.

Не погоджуючись з правомірністю відмови Відповідачем у призначенні ОГД, Позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

8. Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом №580-VIII, відповідно до частини першої статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23 грудня 2015 року, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Так, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року №208-VIII, який набрав чинності 12 березня 2015 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок №850, відповідно до пункту 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначено підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги:

- загибель (смерть) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків;

- установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- часткова втрата працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків.

Відповідно до п. 14 Порядку № 850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Пунктом 10 Положення № 1317 передбачено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Висновки суду апеляційної інстанції.

9. Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів учасників справи, колегія суддів зазначає, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, серед яких, зокрема: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

10. Водночас, апеляційний суд відзначає, що МВС України, приймаючи рішення про відмову в призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги згідно з вказаним вище порядком, виходив з того, що медико-соціальна експертиза щодо Позивача проведена з порушеннями пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (при проведенні експертизи представники закладів охорони здоров?я МВС до складу комісії не залучалися).

11. Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку, що Відповідач відмовив Позивачу у призначенні спірної допомоги з підстав, які не передбачені законом.

12. В той же час колегія суддів наголошує на тому, що Позивачу згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №795389 від 23.07.2021 під час первинного огляду встановлено другу групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

13. Отже, вказана довідка видана комісією спеціалізованого профілю та підтверджує факт того, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, що відповідно до пункту 7 Порядку № 850 разом із заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги є підставою для призначення такої допомоги. Окремі недоліки в роботі комісії, зокрема незалучення до складу комісії представників МВС України, не може бути перешкодою в реалізації законного права Позивача на призначення та отримання грошової допомоги як компенсації за втрату здоров`я під час несення служби в органах внутрішніх справ, що Відповідачем не спростовано.

14. Окрім того, як правильно відзначив суд першої інстанції, Відповідач, стверджуючи, що при проведенні МСЕК Позивача не залучалися представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії, не надав суду жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів на підтвердження таких доводів та, відповідно, не виконав покладених на нього обов`язок доказування, регламентований ч. 2 ст. 77 КАС України. Зазначені докази не подано і до суду апеляційної інстанції.

15. Таким чином, колегія суддів зазначає, що Позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки у спірних правовідносинах йому встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

16. Підстави для відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги визначені у п. 14 Порядку N 850, однак таких обставин судом не встановлено, доказів на їх підтвердження Відповідачем як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції не надано.

17. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у Позивача права на призначення спірної грошової допомоги.

18. Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів Відповідача про втручання судом у його дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає наступне.

19. Так, відповідно до ч.3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

20. Апеляційний суд також враховує усталену правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену зокрема у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

Суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований у разі, коли йдеться про зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій, які належать до сфери його дискреційних повноважень.

21. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів відзначає, що Міністерство внутрішніх справ України вже реалізувало надані йому дискреційні повноваження, оскільки прийняло рішення про відмову в призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги, відмовило у затвердженні висновку уповноваженої установи щодо її виплати. Втім, зазначене рішення визнано судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує права та законні інтереси Позивача.

22. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в цій справі, судова колегія також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch - United Kingdom» № 44277/98), в якому Суд, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю «майно» саме в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Разом з тим, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

23. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи Відповідача про втручання суду у дискреційні повноваження МВС України безпідставними та до уваги не приймає.

24. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

25. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

26. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Міністерства внутрішніх справ України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року - без змін.

27. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, витрати на сплату судового збору перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 29 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк