Справа № 640/18749/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, щодо не здійснення належного нарахування та невиплати позивачу у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних за віком, що складає - 8845,00 грн., як передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (ц редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 27.022020 у справі №1-247/2018(3393/18);

- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_1 перерахунок та негайно виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (8845,00 грн.), з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги в розмірі 1491,00 грн., тобто в остаточному розмірі, що складає 7354,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 позов задоволено повністю та ухвалено: визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

На виконання рішення від 31.01.2022 судом видано виконавчий лист від 05.07.2022 №640/18749/21 про зобов`язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

На адресу Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, відповідно до якого позивач просив:

- встановити судовий контроль (порядок і строк) за виконанням Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат () рішення ОАСК від 31.01.2022 у справі № 640/18749/21 щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги в остаточному розмірі: 7 354,00 грн. (сім тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.);

- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протягом 30 днів з дня отримання ухвали суду подати звіт про виконання рішення ОАСК від 31.01.2022 у справі № 640/18749/21 в частині виплати грошової допомоги (заборгованості) в розмірі: 7 354,00 грн. (сім тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.);

- накласти на керівника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, відповідального за виконання рішення ОАСК від 31.01.2022 у

справі № 640/18749/21, максимальний штраф. Половину суми штрафу стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину до Державного бюджету України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що станом на момент подання позивачем заяви про встановлення судового контролю відповідачем не виконуються приписи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2022 року у повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення від 31.01.2022 було видано виконавчий лист від 05.07.2022 3640/18749/21 про зобов`язання Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Вказаний виконавчий лист, що виданий 05.07.2022 для виконання судового рішення, ухваленого у даній справі, перебував на виконанні у відповідному органі державної виконавчої служби, на який покладено обов`язок примусового виконання судового рішення та вжиття для цього заходів примусового виконання рішень, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Так, в межах виконавчого провадження №69457292 державним виконавцем скеровано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Позивач звернувся до суду з заявою в порядку ст.382 КАС України про встановлення судового контролю, вказуючи на те, що відповідач здійснив нарахування грошової допомоги проте не виплатив її.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що з листа Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 20.07.2023 №09/1945-044, станом на 01.07.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 по справі 640/18749/21 перебуває під номером 1450 у списку черговості виконання рішень за пріоритетністю 2 - забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», а також відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Тож, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України ( у редакції чинній на час подання заяви позивачем) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

З системного аналізу зазначених правових норм слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У зазначеній нормі процесуального кодексу законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення. Такий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №539/3406/17.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, позивач наполягає на тому, що рішення у справі №640/18749/21 від 31.01.2022 року не виконане.

Колегія суддів зазначає про те, що відповідно до частини першої статті 382 КАС України( в редакції чинній на час подання заяви позивачем) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За частинами першою та шостою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

З оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається, що останнім досліджувалися обставини щодо існування підстав для встановлення судового контролю у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт.

Колегія суддів наголошує на тому, що, дійсно, встановлення судового контролю, є правом а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, без надання оцінки наведеним обставинам в заяві, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування норм ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, є передчасним, адже, таким чином нівелюється сама суть та завдання судового контролю.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, що викладені у оскаржуваній ухвалі, що вказує на наявність підстав до її скасування.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

У контексті застосування принципу незворотності дії закону у часі дія у часі норм процесуального права виражається у тому, що така дія має негайний характер. Відповідно до принципу негайної дії процесуальної норми права, вимоги нової процесуальної норми поширюються на ті правові наслідки, які, хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Розуміння негайної дії норми процесуального права відображено в положеннях процесуальних кодексів та уточнено у правових позиціях Верховного Суду України та Верховного Суду. Зокрема, у справі № 6-26цс14 Верховний Суд України сформував позицію, викладену у постанові від 23 квітня 2014 року, відповідно до якої стосовно судового процесу та його учасників застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена пізнішою, яка регулює ті самі процесуальні відносини. При цьому, суд повинен враховувати вимоги процесуального закону, згідно з якими при зміні такого закону забороняється встановлювати нові обов`язки, скасовувати чи звужувати права, належні учасникам судового процесу, чи обмежувати їх використання. Аналогічні підходи застосовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі №826/12868/17 та від 18 вересня 2019 року у справі №826/12479/14.

Схожий висновок зробив Європейський суд з прав людини, зауваживши, зокрема, що процесуальні зміни мають застосовуватись одразу, навіть якщо справа перебуває в процесі розгляду; проте це має відбуватись у відповідності з принципом правової визначеності, тобто чітко та прогнозовано. Так, в ухвалах Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяв у справах «Скорик проти України» (заява № 32671/02) та «Воробйова проти України» (заява № 27517/02) звертається увага на загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються, який вперше був сформований у справі Brualla Gomez de la Torre v. Spain (заява 26737/95, . 35) ? , , « » ( 23436/03, . 27).

Колегія суддів звертає увагу ,що на час апеляційного розгляду справи судом Законом України №4094-ІХ від 21.11.2024 року внесено зміни у відповідні статті КАС України щодо судового контролю та порядку і способів його здійснення. Ці питання врегульован ст.ст.381-1 - 383 КАС.

Так, за змістом частини 1 ст. 382 КАС суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, саме суд першої інстанції розглядає заяви в порядку судового контролю та може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.

З матеріалів справи вбачається, що судове рішення у справі №640/18749/21 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у повному обсязі виконано не було, оскільки грошова допомога, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги виплачена не була, що не заперечується відповідачем.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з доводами Апелянта про те, що станом на час розгляду Київським окружним адміністративним судом заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення рішення суду у справі №640/18749/21 не було виконано у повному обсязі.

Наведені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач має намір ухилитися від виконання судового рішення, а тому колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданої Позивачем заяви та вбачає існування правових підстав для її задоволення із встановленням Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат строку для подачі до Київського окружного адміністративного суду звіту про виконання судового рішення у цій справі.

Проте, колегія суддів, заначає, що заява в частині накладення на керівника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат штрафу не підлягає задоволенню, оскільки штраф може бути накладений за не подання звіту про виконання рішення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України у згаданій редакції визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки не врахував наявності правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням суб`єктом владних повноважень судового рішення у цій справі.

Керуючись ст. ст. 14, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 382 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення - задовольнити частково.

Встановити судовий контроль за виконанням Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат () рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2022 у справі № 640/18749/21 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Встановити строк для подання Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звіту про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2022 у справі № 640/18749/21 до Київського окружного адміністративного суду протягом 30 календарних днів.

В іншій частині у задоволення заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма