Справа № 620/2029/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2029/24 Суддя (судді) першої інстанції: Ольга ТКАЧЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Чернігівського гарнізону (військової частини НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти та затвердити рішення щодо розподілу жилої площі на Чернігівський гарнізон для забезпечення житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм ОСОБА_1 та членів його сім`ї;

- зобов`язати Чернігівський гарнізон прийняти та затвердити рішення щодо розподілу жилої площі на ІНФОРМАЦІЯ_3 для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти та затвердити рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він звільнився з військової служби із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини. Позивач вважає, що відповідачі істотно порушили його конституційні права на соціальний захист, зокрема, що включає належне забезпечення житлом та зазначає, що таке порушення полягає у не виконанні відповідачами рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 22.10.2012 №258.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року позовні вимоги - задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України вжити передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки житлове приміщення надається позачергово особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому законом порядку протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання житлового приміщення, а з них - особам з інвалідністю першої групи учасників з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому законом порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків, що свідчить про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 вказано, що права та законні інтереси ОСОБА_1 відповідачі не порушують, так як позивач, який зловживає своїми правами в обхід діючого законодавства намагається привласнити більшу площу та житло ніж передбачено та вдається до різних маніпуляцій щодо передачі житлової площі колишнім членам сім`ї. Оскільки у Чернігівському гарнізоні пропонувалося позивачу різні варіанти житла і також грошова компенсація, але ОСОБА_1 хоче привласнити собі раніше отримане житло з фондів Міністерства оборони України і не здає його та переписав на колишню дружину та ще додатково хоче отримати інше житло в порушення норм діючого законодавства.

Крім того, Міністерство оборони України, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що відповідно до наданих відповідей ОСОБА_1 починаючи з 2005 року пропонувалося 7 (сім) разів отримати житло трикімнатну квартиру у місті Чернігові за різними адресами в різних новобудовах, але він постійно відмовлявся та хотів переписати раніше отриману квартиру на колишню дружину ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 станом на даний час відповідно до діючих норм є забезпечений жилою площею відповідно до норм Постанови виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів і Президіуму обласної ради профспілкових союзів «Про порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень у Чернігівській області» від 7 січня 1985 року № 3, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом заступника Міністра оборони України - командувача військово-повітряних сил України від 11.05.1999 №064-пм позивач звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

При цьому, позивач є ветераном війни - учасником бойових дії та особою з інвалідність 3 групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданим 20.12.1996, та дублікатом посвідчення серія НОМЕР_3 , виданим 16.09.2021 відповідно.

У відповідності до довідки від 09.10.2018 №1219 позивач перебуває на квартирному обліку у Чернігівському гарнізоні та ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23.03.1999, за номером у загальній черзі гарнізону 27, складом сім`ї 4 особи, а саме: позивач, ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_4 (зять), ОСОБА_5 (онук), а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень з 25.09.2000, як звільнений у запас за станом здоров`я за номером на позачергове отримання житла 1.

Згідно з витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.07.2019 №557 внесено зміни до облікової справи прапорщика ОСОБА_1 та вважати як такого, що перебуває на квартирному обліку у загальній черзі з 23.03.1999 складом сім`ї 5 осіб, а саме: ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , зять - ОСОБА_4 , онук - ОСОБА_5 , онук - ОСОБА_6 , а також у списках осіб, які мають право на позачергове отримання жилих приміщень складом сім`ї 5 (п`ять) осіб з 25.09.2000.

12 жовтня 2023 року позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України про виконання рішення Чернігівського міськвиконкому від 22.10.2012 №258 і надати його сім`ї житло.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.01.2024 №116/10/1888 позивачу роз`яснено, що питання виконання рішень виконавчого комітету Чернігівської міської ради та інших органів місцевого самоврядування знаходиться поза межами повноважень ІНФОРМАЦІЯ_5 . Повідомлено, що відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виконавчим комітетом Чернігівської міської ради від 22.10.2012 ОСОБА_1 відмовлено у виділенні трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Аналогічна відповідь на заву позивача надана військовою частиною НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки довідка від 19.07.2021 №276 про розмір грошового забезпечення позивача сформована Головним управліннґм Служби безпеки України в м. Києві та Київській області відповідно до вимог чинного законодавства, тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) далі - Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з абзацом 1 пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

При цьому, пунктом 14 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Відтак, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що учасникам бойових дій надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно, регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин визначене Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК).

Згідно зі статтею 5 Житлового кодексу державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави.

Статтею 25 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Держава бере на себе обов`язки надавати безоплатно житло громадянам, які потребують соціального захисту.

Щодо інших категорій громадян обов`язок держави полягає у створенні умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Положення статі 43 Житлового кодексу України визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці та особи, на яких розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання або грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 знаходиться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 23.03.1999, а в позачерговій черзі з 25.09.2000.

При цьому, на момент розгляду справи в суді з обліку не знятий. Таким чином, позивач має право на отримання житла, але не отримав його.

Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей, визначено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі - Порядок №1081) та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за №1020/32472 (далі - Інструкція №380).

У відповідності до пункту 22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

На момент зарахування позивача на квартирний облік діяла Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за №24/20337 (Далі - Інструкція №737), яка втратила чинність 16.10.2018, з дня набрання чинності наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції №380 (у редакції від 18.05.2021, чинній на час виникнення спірних правовідносин) всі жилі приміщення розподіляються між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ в пропорційному співвідношенні, залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

Розподіл жилих приміщень між військовими частинами, ТЦК та СП та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями або шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції 380).

Після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень ГКЕУ доводить його у встановленому порядку за підпорядкованістю до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до місцезнаходження житла (пункт 4 розділу ІІІ Інструкції 380).

Начальник КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району невідкладно доводить затверджений розподіл жилих приміщень до начальника гарнізону.

Начальник гарнізону відповідно до затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень: протягом п`яти робочих днів за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подає клопотання до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради про включення житлових приміщень до числа службового житла; протягом десяти робочих днів за пропозицією житлової комісії гарнізону, яка щороку утворюється наказом начальника гарнізону з представників військових частин гарнізону для розподілу житлової площі в гарнізоні, приймає рішення та затверджує розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону, про що видає відповідний наказ (пункт 5 розділу ІІІ Інструкції 380).

Згідно пункту 6 розділу ІІІ Інструкції 380 наказ начальника гарнізону про розподіл жилих приміщень між військовими частинами невідкладно доводиться до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

Житлова комісія військової частини (об`єднаної) житлової комісії відповідно до наказу начальника гарнізону про розподіл житлової площі між військовими частинами протягом п`яти робочих днів приймає рішення, яке оформлюється протоколом (додаток 4), та подає його командиру військової частини відповідно до вимог цієї Інструкції про: надання службових житлових приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей; надання жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей для постійного проживання згідно з чергою у військовій частині, яка визначається часом перебування на обліку (пункт 7 розділу III Інструкції 380).

Вказані правові норми свідчать про те, що житлова комісія військової частини розподіляє житлові приміщення між військовослужбовцями та членами їх сімей у порядку черговості після затвердження начальником гарнізону розподілу житлових приміщень між військовими частинами гарнізону. Своєю чергою начальник гарнізону може затвердити такий розподіл лише після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ розподілу між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями).

У той же час розподіл жилих приміщень між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.

Отже, прийняття та затвердження рішення щодо розподіл житлових приміщень на Чернігівський гарнізон та на ІНФОРМАЦІЯ_3 залежить від наявності житлових приміщень, що підлягають розподілу.

Відповідно до статті 10 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Міністерство оборони України, окрім іншого, здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Згідно пункту 1 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №147 (далі - Порядок №147), цей Порядок визначає процедуру використання коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу таким головним розпорядникам бюджетних коштів, відповідальним виконавцям за бюджетними програмами, зокрема Міноборони - «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України».

Таким чином, саме на Міністерство оборони України покладено обов`язок здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил України, особам, звільненим у запас або відставку, суд доходить висновку, що фінансування та забезпечення житла відповідно до діючого законодавства покладається саме на Міністерство оборони України.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Чернігівського гарнізону прийняти та затвердити рішення щодо розподілу житлової площі на ІНФОРМАЦІЯ_6 для забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти та затвердити рішення щодо забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм, так як головним розпорядником бюджетних коштів є саме Міністерство оборони України, яке уповноважене на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету, отже, фінансування та забезпечення житлом відповідно до діючого законодавства покладається саме на Міністерство оборони України.

Відповідно, Чернігівський гарнізон та ІНФОРМАЦІЯ_6 не мають можливості прийняти та затвердити рішення про забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання без належного фінансування з боку Міністерства оборони України, що спростовує відповідні посилання позивача у апеляційній скарзі про необхідність задоволення позовних вимог для належного захисту його порушених прав.

Разом з тим, як вже зазначалось судом відповідно до положень Інструкції №380, особам, звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують, поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення та членів їх сімей, розподіл жилих приміщень між військовими частинами, ТЦК та СП та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) здійснюється пропорційно кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями або шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зокрема просив зобов`язати Міністерство оборони України прийняти та затвердити рішення щодо розподілу житлової площі на Чернігівський гарнізон для забезпечення житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм позивача та членів його сім`ї.

У той же час, захист права у спосіб, про який просить позивач, за відсутності обставин стверджувати, що наявна достатня кількість квартир для їх розподілу відповідно до вимог Інструкції №380, матиме своїм наслідком порушення вимог статті 21 Конституції України в частині прав інших військовослужбовців, що перебувають у черзі на отримання житла.

При цьому, позивач обгрунтовує свою позицію невиконанням відповідачами рішення Виконавчого комітеті Чернігівської міської ради від 22.10.2012 №258.

Так, згідно із витягом із рішення від 22.10.2012 №258 Виконавчий комітет Чернігівської міської ради відмовив у затверджені протоколу засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №330 від 13.12.2011 в частині зняття з розгляду комісії питання щодо виділення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , який перебуває на черзі з 23.03.1999 на загальних умовах за № 26 та у позачерговому списку за № 4.

У той же час, вказаним рішенням Виконавчий комітет Чернігівської міської ради лише не затвердив протокол засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України №330 від 13.12.2011 в частині зняття з розгляду комісії питання щодо виділення квартири позивачу.

Жодних рішень щодо зобов`язання надати житлове приміщення позивачу Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради не приймав.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 23.03.1999, а в позачерговій черзі з 25.09.2000, тому з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, слід задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Міністерства оборони України вжити передбачені чинним законодавством заходи для забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

Є.В. Чаку