Справа № 462/9534/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 462/9534/24 пров. № А/857/9537/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С.М.
суддів -Гуляка В. В.
за участю секретаря судового засідання Ільчишин Н. В. Ханащак С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року у справі № 462/9534/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
Розгляд справи здійснено за правилами позовного провадження в окремих категоріях термінових справ
суддя у І інстанціїПилип`юк Г. М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова через систему «Електронний суду» з адміністративним позовом в якому просив скасувати постанову № 376 від 10.12.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року у справі №462/9534/24 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що в оскаржуваній постанові відповідачем вказано, що позивач, будучи належним чином повідомлений про виклик для звірки даних на 21.10.2024 року, до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений законом строк не прибув, про причини неявки не повідомляв. Дане твердження не відповідає дійсності. Оскільки, Позивач, будучи повідомленим про явку на 21.10.2024 року о 11 годині, повідомив Відповідача про наявність поважних причин його не прибуття. Так, Позивачем було подано до ІНФОРМАЦІЯ_2 Заяву про причину свого неприбуття 21.10.2024 року з описом. Згідно трекену Укрпошти, відповідачем було отримано дану Заяву 23.10.2024 р. У Заяві Позивачем було пояснено, що 21.10.2024 р. його було викликано повісткою до слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, для участі у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000737 в якості свідка о 10 годині, у зв`язку з чим не міг прибути 21.10.2024 року.

Згідно п. 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (зі змінами), поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, а зокрема відповідач та позивач повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою №376 від 10.12.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зокрема, в постанові від № 376 від 10.12.2024 року зазначається, що позивач 06.12.2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, як з`ясувалося, позивач, як військовозобов`язаний оповіщений належним чином про виклик для звірки даних на 21.10.2024 року о 11 год. 00 хв. Повістку надіслано та вручено поштовим зв`язком за адресою реєстрації позивача. Проте, останній до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений законом строк 21.10.2024 року не прибув, про причин неявки не повідомляв.

Не погоджуючись з такою постановою позивач оскаржив її до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Із змісту оскаржуваної постанови убачається, що позивача визнано винним у порушенні абз 1 ч. 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», наслідком чого є притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався і триває дотепер.

Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до частини 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни України зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм вбачається, що для притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у разі неявки за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, орган (посадова особа) має встановити чи було належним чином повідомлено особу про такий обов`язок шляхом вручення повістки.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

Згідно п. 34 Порядку № 560, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З матеріалів справи убачається, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем не заперечуються та визнаються обставини з приводу того, що за вказаною адресою ним одержано повістку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 21.10.2024 року о 11 год. 00 хв. Крім того позивач не заперечує, що у визначений у повістці час він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 21.10.2024 року о 11 год. 00 хв. з підстав виклику його до слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області на 21.10.2024 року о 10 год. 00 хв.

Також з матеріалів справи убачається, що позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_2 подано заяву про причину свого неприбуття 21.10.2024 року з описом (а.с. 40-41).

Зі змісту поданої позивачем заяви від 21.10.2024 року слідує, що позивач повідомив відповідача про неможливість прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з викликом його повісткою до слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, для участі у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні №0000737 в якості свідка о 10 годині, у зв`язку з чим не міг прибути 21.10.2024 року на 11:00 годин.

Доказом направлення такої заяви від 21.10.2024 року є опис вкладення рекомендованого відправлення, накладна №430 та трекінг відстеження вручення рекомендованих відправлень з сайту Укрпошти, відповідно до яких відповідачем було отримано дану заяву 23.10.2024 р.(а.с. 41-43). Відтак, позивач достеменно був обізнаний з обставинами та причинами, які слугували перешкодою для прибуття позивача до ТЦК та СП у азначений у повістці строк- 21.10.2024 року на 11:00 годин.

При цьому матеріали справи містять повістку про виклик позивача до слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, для участі у проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000737 в якості свідка на 10:00 годину 21.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 . На звороті якої вчинено відмітку про те, що позивач прибув слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області на вказану дату (а.с. 45).

Згідно п. 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (зі змінами), поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Пункт 24 Постанови №560 (зі змінами) передбачає строк повідомлення ТЦК та СП про неможливість прибуття у визначений повісткою строк, а саме: «У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів».

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення дійшов висновку, що поважність причин неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 21.10.2024 року о 11 год. 00 хв. не може підтверджуватись викликом до слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області на 21.10.2024 року о 10 год. 00 хв., за яким прибув 21.10.2024 року лише об 11 год. 45 хв, однак колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується виходячи з такого.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 та СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області знаходяться за різними адресами, які є територіально віддаленими один від одного, а відтак в межах однієї години позивач не мав фактичної можливості одночасно прибути на 10:00 до слідчого управління для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, оскільки вказане потребувало відповідного часу, як на проведення таких слідчих дій так і на переміщення з метою прибуття до ТЦК та СП по повістці на 11:00 в один і той же день.

Крім того колегією суддів ураховано, що наявність відмітки про прибуття до слідчого об 11 год. 45 хв 21.10.2024 року, не спростовує тих обставин, що позивач по повістці слідчого мав з`явитися на 10:00 год 21.10.2024 року для проведення слідчих дій. При цьому, колегія суддів зазначає, що організація та дотримання часового режиму пропуску особи, яка прибула за повісткою до слідчого не залежить від її волі, а здійснюється відповідно до порядку встановленого у СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що на дату вказану у повістці, тобто, 21.10.2024 року у позивача були поважні причини, які унеможливлювали його прибуття у строк, зазначений у повістці, тобто, 21.10.2024 р., що підтверджується долученими до матеріалів справи документами про які позивачем належним чином було повідомлено відповідача. Відповідач же у свою чергу маючи інформацію про наявність таких обставин, не взяв до уваги цей факт, в результаті чого відповідачем протиправно оскаржуваною постановою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за неявку 21.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за відсутності повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 605,60 та в суді апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору у розмірі 908.40 грн. Ураховуючи обставини, щодо задоволення позову, суд присуджує на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1514 грн за рахунок бюджетного фінансування відповідача.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року у справі №462/9534/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 -задовольнити.

Скасувати постанову № 376 від 10.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетного фінансування ІНФОРМАЦІЯ_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1514 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 29.07.25