Справа № 440/15565/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 р. Справа № 440/15565/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/15565/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012"

до Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову серія ПШ №123676 від 26.11.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ТОВ «АГРО 2012».

В обґрунтування позову зазначив, що інспектор Біленко С.О. склав акт рейдової перевірки серії АР №04485 від 30.10.2024, в якому відобразив виявлене порушення та кваліфікував його за абз. 17 ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу. ТОВ "АГРО "2012" категорично не погоджується із таким рішенням, вважає що його прийнято без врахування усіх обставин справи, таким, що грунтується на хибних суб`єктивних трактуваннях законодавства. Позивач наголошує, що ваговий контроль було проведено однією особою, в той час як частиною 2 статті 16 Порядку здійснення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) зазначено, що габаритно-ваговий контроль проводиться двома особами. Вказує, що інспектор, визначаючи масу транспортного засобу з причепом керувався не відомостями з свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, а з відомостей товарно-транспортної накладної (а це різні відомості, оскільки мова йде про кардинально різні вагові показники ваги транспортного засобу та причепу). Позивач також звернув увагу суду, що відповідач під час оформлення матеріалів рейдової перевірки припустився неповноти складання обов`язкових документів, оскільки не було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

15.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 37-49/, в якому представник Державної служби України з безпеки на транспорті заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Вказував, що 30.10.2024 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №008280 від 25.10.2024 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області старшими державними інспекторами Біленком С.О. та Кіяшком С.А., за адресою а/д О-1701358 Велика Багачка, Красногорівка поблизу Миргородського лісництва було проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт та перевірено транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом марки МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , що використовуються для здійснення перевезень ТОВ «АГРО 2012», за результатами якої встановлено порушення перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки №048485 від 30.10.2024. Представник Державної служби України з безпеки на транспорті зазначив, що за змістом акту проведення перевірки №048485 від 30.10.2024 посадовою особою виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме «п. 22.5 ПДР України; перевезення вантажу на дорозі місцевого значення згідно ТТН №5 від 30.10.2024 з порушенням вагових норм, а саме: загальна вага т/з складає 40,42 т замість нормативно допустимих 24,00 т, що перевищує норму на 16,42 т (68,41%)», відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Представник відповідача наголошував, що у спірних правовідносинах було проведено саме документальний габаритно-ваговий контролю (додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу), який відповідно до пункту 6 Порядку №879 проводився поза межами зони габаритно-вагового контролю (стаціонарний чи пересувний пункт ГВК), а тому у посадових осіб відповідача відповідно до пункту 18 Порядку №879 був відсутній обов`язок складання довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Зауважував, що за відсутності факту зважування транспортного засобу з використанням вагового обладнання та проведення документального габаритно-вагового контролю поза межами пунктів ГВК (стаціонарного та пересувного) складання довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю є безпідставним та цілком нелогічним, відповідно, належним та допустимим доказом факту порушення габаритно-вагових норм у випадку проведення документального габаритно-вагового контролю є саме товарно-транспортна накладна чи інший визначений законом документ на вантаж та реєстраційні документи на транспортний засіб із вказівкою його повної маси.

16.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву /а.с. 70-72/, в якій представник позивача зазначав, що відомості про масу транспортного засобу у ТТН та реєстраційних документах на тягач та причіп суттєво різняться, що додатково вказує на те, що першоджерелом встановлення маси транспортного засобу має бути саме свідоцтво про його державну реєстрацію.

03.02.2025 до суду надійшли додаткові пояснення від представника Державної служби України з безпеки на транспорті, в яких вказано, що Закон України "Про автомобільний транспорт" доповнено статтю 51-1, якою передбачено вимоги до оформлення товарно-транспортної накладної. Водій транспортного засобу перед прийняттям вантажу до перевезення зобов`язаний перевірити відповідність реквізитів товарно-транспортної накладної договору перевезення, в тому числі відповідність маси транспортного засобу з вантажем, зазначеної у товарно-транспортній накладній, договору перевезення вантажу та чинним нормам законодавства щодо дозволених вагових параметрів. За умови будь-яких невідповідностей водій може відмовитись від прийняття вантажу для перевезення, узгодивши зазначене з перевізником, при цьому, приймаючи вантаж до перевезення, проставляючи власноручний підпис водій та вантажовідправник підтверджують достовірність внесених до товарно-транспортної накладної даних.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що документальний контроль - є різновидом габаритно - вагового контролю, який полягає в тому, що встановлення маси вантажу (разом із масою транспортного засобу) відбувається шляхом додавання маси вантажу до маси транспортного засобу. Водночас товарно - транспортна накладна за своєю правовою природою не призначена та НЕ є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту, (висновок Верховного суду у постанові по справі №802/518/17- а від 31.07.2019). Більш того, мова також йде і про визначення не тільки ваги вантажу, який перевозився, а ще і визначення маси транспортного засобу на підставі відомостей товарно - транспортної накладної і це в той час, коли посадові особи Відповідача мали у своєму розпорядженні беззаперечний, прямий, належний та допустимий документальний доказ, а саме свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу (причепу) де вказана точна вага. Тобто, під час калькуляцій та визначення маси вантажу, Відповідач керувався відомостями із документів, які не призначені для цього, а відтак результати таких калькуляцій є сумнівними та такими, що були отримані у спосіб не передбачений законодавством, тобто є недопустимим доказами у процесуальному розумінні.

Зауважив, що поза належною правовою увагою суду першої інстанції залишилися доводи Позивача про те, що в товарно - транспортній накладній №5 від 30.10.2024 зазначена загальна вага авто, без розмежування ваги тягача та причіпа, при цьому відсутні будь-які відомості щодо способу, часу зважування транспортного засобу, застосованого зважувального обладнання. Вантажовідправник, який виписує товарно-транспортну накладну, також не уповноважений на здійснення габаритно-вагового контролю та не несе жодної відповідальності за правильність зазначення в ТТН габаритно-вагових параметрів транспортного засобу. За таких обставин, зазначення в ТТН відомостей про вагу транспортного засобу (без вантажу) не може бути враховане під час здійснення габаритно-вагового контролю як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів ТЗ.

Суд першої інстанції також залишив поза належною правовою увагою той факт, що в первинних матеріалах Відповідача був відсутній провідний документ, довідка про результати здійснення габаритно - вагового контролю, яка є невід`ємною частиною габаритно - вагового контролю (де документальний габаритно - ваговий контроль є частиною габаритно - вагового контролю, а не окремою процедурою, як хибно зазначив суд першої інстанції, і як наслідок не потребує складання такого документу).

Відповідач, Державна служба України з безпеки на транспорті, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний код 38147838, основним видом діяльності якої є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11) інші види економічної діяльності, зокрема, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (52.29) /а.с. 23-24/.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 5 від 30.10.2024 /а.с. 22/ ТОВ "АГРО 2012" здійснювалося перевезення вантажу - соняшнику, транспортним засобом МАN TGX18.400 НОМЕР_1 з причіпом МАЗ ВІ0054ХF за замовленням ПП "Урожайне", вантажоодержувач ПРАТ "ПОЕЗ-КЕРНЕЛ ГРУПП", з пункту навантаження вул. Молодіжна, 12, с. Грушине, Лубенський район, Полтавська область до пункту розвантаження вул. Решетилівська, 17, м. Полтава, Полтавський район, Полтавська область, Україна.

30.10.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області старшими державними інспекторами Біленко С.О. та Кіяшко С. А. на підставі направлення на рейдову перевірку №008280 від 25.10.2024 /а.с. 57/ відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) /а.с. 57 зворотній бік/ , поблизу Миргородського лісництва держлісгоспу, проведено перевірку транспортного засобу МАN TGX18.400 НОМЕР_1 з причіпом МАЗ ВІ0054ХF, що належить ТОВ "АГРО 2012".

Під час проведення перевірки водієм була надана товарно-транспортна накладна № 5 від 30.10.2024, що не заперечується сторонами та підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора.

З наданої ТТН встановлено, що автомобільний перевізник ТОВ "АГРО 2012" здійснює перевезення вантажу соняшник, маса брутто складає 40420 тон, тара 14840 кг, нетто 25580 кг.

За результатами проведеної перевірки складено Акт №АР048485 /а.с. 58/.

В Акті перевірки виявлено порушення п. 22.5 ПДР України перевезення вантажу на дорозі місцевого значення згідно ТТН №5 від 30.10.2024 з порушенням вагових норм, а саме загальна вага т/з складає 40,42т, замість нормативно допустимої 24,0 т, що перевищує норму на 16,42 т (68,41%) у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абз. 17 перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу, або подільного вантажу.

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю в ході рейдової перевірки складено акт № 004397 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів /а.с. 58 зворотній бік/, в якому зафіксовано повну масу транспортного засобу: нормативно допустима 24 т, фактична 40 тонн 420 кг, осьові навантаження, тонн - не вимірювались.

З Актами №АР048485 та Акту №004397 ознайомлено ОСОБА_1 , водія транспортного засобу, що підтверджується підписами вказаної особи на примірниках актів.

Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області 07.11.2024 за вих. № 98381/36/24-24 надіслано на адресу ТОВ "АГРО 2012" (37633, Полтавська область, Миргородський район, село Попівка, вулиця Степанівська, будинок 36) повідомлення про розгляд справи про порушення абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", виявленого під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) 26.11.2024 року з 10 до 12 години, про що свідчить фіскальний чек АТ "Укрпошта" щодо рекомендованого листа на адресу ТОВ "АГРО 2012", журнал поштових відправлень, та інформація з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" (трекер пошуку 199) /а.с 62-63/. Повідомлення вручено ТОВ "АГРО 2012" 08.11.2024.

26.11.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №123676, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо ТОВ "АГРО 2012" за порушення пункту 22.5 ПДР, затверджених ПКМУ №1306 від 10.10.2021 (згідно акту від 30.10.2024 №АР 048485), відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51000 грн /а.с. 56 зворотній бік/.

Постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу від 26.11.2024 №123676 отримано ТОВ "АГРО 2012" 03.12.2024, що підтверджується фіскальним чеком АТ "Укрпошта" щодо рекомендованого листа на адресу ТОВ "АГРО 2012", журнал поштових відправлень, та інформація з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" (трекер пошуку 318) /а.с 64 зворотній бік-66/.

Не погодившись із вказаною постановою, ТОВ «АГРО 2012» звернулося до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області № 123676 від 26.11.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до ТОВ "АГРО 2012" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 грн, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, обгрунтовано, з урахуванням обставин, що мали значення для її прийняття, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-III (надалі - Закон № 2344-ІІІ, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону № 2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року /далі Положення №103/, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно із пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В силу положень частин 14 та 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (надалі - Порядок № 1567, у редакції, чинній на час спірних правовідносин), рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Пунктом 12 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

За змістом пункту 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

В силу приписів абзацу 6 пункту 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе: здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування врегульовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМУ від 27 червня 2007 р. № 879 (надалі - Порядок № 879).

Пунктом 16 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Відповідно до підпункту 5-1 пункту 2 Порядку №879 документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення

Необхідно зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 8 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено класифікацію автомобільних доріг загального користування.

Автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення.

Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні.

До міжнародних автомобільних доріг належать дороги, що суміщаються з міжнародними транспортними коридорами та/або входять до Європейської мережі основних, проміжних, з`єднувальних автомобільних доріг та відгалужень, мають відповідну міжнародну індексацію і забезпечують міжнародні автомобільні перевезення.

До національних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що суміщені з національними транспортними коридорами і не належать до міжнародних автомобільних доріг, та автомобільні дороги, що з`єднують столицю України - місто Київ, адміністративний центр Автономної Республіки Крим, адміністративні центри областей, місто Севастополь між собою, великі промислові і культурні центри з міжнародними автомобільними дорогами.

До регіональних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують дві або більше областей між собою, автомобільні дороги, що з`єднують основні міжнародні автомобільні пункти пропуску через державний кордон, морські та авіаційні порти міжнародного значення, найважливіші об`єкти національної культурної спадщини, курортні зони з міжнародними та національними автомобільними дорогами.

До територіальних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з адміністративними центрами районів, містами обласного значення, міста обласного значення між собою, адміністративні центри районів між собою, а також автомобільні дороги, що з`єднують з дорогами державного значення основні аеропорти, морські та річкові порти, залізничні вузли, об`єкти національно-культурного надбання та курортного і природно-заповідного фонду, автомобільні пункти пропуску міжнародного та міждержавного значення через державний кордон.

Перелік доріг державного значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів і фінансуються з державного бюджету, затверджує Кабінет Міністрів України один раз на три роки за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства.

Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.

До обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення.

До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району.

Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.

Згідно з підпунктом б пункту 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом максимальне значення для автомобільних доріг державного значення 40 тонн, максимальне значення для автомобільних доріг місцевого значення 24 тони.

Згідно із абз. 17 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому за визначенням статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За змістом пунктів 21, 25, 27 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Аналіз викладених норм законодавства свідчить, що державний контроль на транспорті здійснюється органами Укртрансбезпеки шляхом проведення, зокрема, рейдових перевірок, в ході яких можливе здійснення габаритно-вагового контролю. Відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу визначена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Судовим розглядом встановлено, що 26.11.2024 Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №123676, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо ТОВ "АГРО 2012" за порушення пункту 22.5 ПДР, затверджених ПКМУ №1306 від 10.10.2021 (згідно акту від 30.10.2024 №АР 048485), відповідальність за яке передбачена абз. 17 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51000 грн /а.с. 56 зворотній бік/.

Надаючи правову оцінку зазначеній постанові, колегією суддів встановлено наступні обставини.

ТОВ "АГРО 2012" є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Факт перевищення транспортним засобом перевізника вагових норм встановлено за наслідками документального габаритно-вагового контролю в ході рейдової перевірки та зафіксовано в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 048485 /а.с. 58/, акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №004397 від 30.10.2024.

Вказаними документами підтверджено, що вага транспортного засобу складає 40,42т, замість нормативно допустимої 24,0 т, що перевищує норму на 16,42 т (68,41%) у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт абз. 17 перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу, або подільного вантажу.

Згідно із пунктом 12.1 Правил № 363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Згідно з підпунктом б пункту 22.5 Правил дорожнього руху, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом максимальне значення для автомобільних доріг державного значення 40 тонн, максимальне значення для автомобільних доріг місцевого значення 24 тони.

Відповідно до Розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 01.07.2021 №488 про перелік автомобільних доріг загального користування місцевого значення Полтавської області, автомобільна дорога О1701358 належить до доріг місцевого значення, відтак максимально допустима фактична маса трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом становить 24 тони.

Отже, перевізник повинен дотримуватись законодавчих вимог і не допускати перевищення ваги автомобіля більше 24.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Суд першої інстанції, слушно наголосив, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

В даному випадку позивачем здійснено перевезення вантажу, при якому вага транспортного засобу перевищувала допустимі вагові параметри.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що інспектор визначаючи масу транспортного засобу з причепом керувався не відомостями з свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, а з відомостей з товарно-транспортної накладної (оскільки в них зазначені різні відомості ваги транспорту та причепу), з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

За приписами частини 3 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Відповідно до частини 2 ст. 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» вантажовідправник зобов`язаний, зокрема, вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством.

Отже, нормами Закону №2344-ІІІ встановлені обов`язкові вимоги до змісту товарно-транспортної накладної, зокрема, щодо вказівки в ній загальної ваги транспортного засобу, у тому числі з вантажем, та маси брутто, маси та габариту вантажу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що встановлення маси транспортного засобу і вантажу на підставі вказаних в товарно-транспортній накладній даних не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, пунктом 11.3 Правил № 363 встановлено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Згідно із пунктом 11.4 Правил № 363, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, у разі помилкового зазначення у ТТН ваги транспортного засобу та причепу, належний перевізник та/або водій транспортного засобу мали право відмовитися від приймання вантажу для перевезення, натомість ТТН містить підпис водія.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у посадових осіб Державної служби України з безпеки на транспорті були підстави для врахування вказаної товарно-транспортної накладної під час проведення перевірки.

Окремо, суд першої інстанції слушно акцентував увагу на тому, що у разі врахування при визначенні власної маси транспортного засобу відомостей свідоцтв про реєстрацію, загальна маса транспортного засобу з вантажем становила б 41 160 кг (15580 кг загальна маса транспортних засобів згідно свідоцтв про реєстрацію + 25580 кг маса вантажу згідно товарно-транспортної накладної), тому відсоток перевищення нормативно допустимих вагових параметрів загальної маси для руху автомобільними дорогами місцевого значення (24,0 т) був би визначений у 71,5%, тобто навіть більше, ніж встановлено інспектором, що також становить понад 30%, а тому жодним чином не впливає на кваліфікацію допущеного позивачем порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт за абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ.

Стосовно посилань позивача на те, що під час оформлення первинних матеріалів документального габаритно-вагового контролю, посадова особа відповідача не оформила довідку про результати габаритно-вагового контролю, то суд першої інстанції обґрунтовано вказав про наступне.

Пунктом 16 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Відповідно до підпункту 5-1 пункту 2 Порядку №879, документальний габаритно-ваговий контроль-визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно підпункту 11 пункту 2 Порядку №879, точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

За змістом пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно пункту 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Зважаючи на викладене, довідка про здійснення габаритно-вагового контролю складається лише за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті.

Оскільки, як встановлено судом, працівниками відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено документальний ваговий контроль транспортного засобу, то необхідність складання вищезазначеної довідки відсутня.

Щодо доводів скаржника про те, що ваговий контроль було проведено однією особою Державної служби України з безпеки на транспорті, то колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що рейдова перевірка та габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу проводився двома посадовими особами Укртрансбезпеки старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Біленком С.О. та Кіяшком С.А., які зазначені в направленні на рейдову перевірку та підписали акт проведення перевірки №048485 від 30.10.2024. Своєю чергою, безпосереднє оформлення Акту про перевищення транспортним засобом вагових параметрів за результатами проведеної перевірки лише однією посадовою особою жодним чином не спростовує факт участі інших осіб у проведенні такої перевірки та не є порушенням порядку проведення габаритно- вагового контролю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд також враховує, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду відвід 23.04.2020 у справі №813/1790/18, від 22.05.2020 по справі № 825/2328/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в ході розгляду справи відповідачем підтверджено належним чином оформленими документами факт перевищення позивачем габаритно-вагових норм, що є складом правопорушення, за який абз. 17 ч. 1 ст. 60 Законом України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність у вигляді штрафу. Окремі недоліки цих документів не впливають на зміст встановленого порушення, а відтак не можуть бути підставою для скасування спірної постанови.

Таким чином постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області № 123676 від 26.11.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до ТОВ "АГРО 2012" застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51 000 грн, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, обгрунтовано, з урахуванням обставин, що мали значення для її прийняття, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі № 440/15565/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі № 440/15565/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц