Справа № 520/33391/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 р.Справа № 520/33391/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., повний текст складено 14.05.25 року по справі № 520/33391/24

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд (з урахуванням змінних позовних вимог): визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.12.2024 №2.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.12.2024 №2. Стягнуто за рахунок бюджетним асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд.46, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (61007, м. Харків, просп. Героїв Харкова, буд. 275) судові витрати в розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи. Наголошує на тому, що предметом розгляду в даній справі є податкове повідомлення-рішення, яке прийняте за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки, проведеної у 2024 році (акт від 23.08.2024 № 39528/20-40-07-02- 03/05750295), тому вважає, що обставини призначення та проведення у 2021 році планової документальної перевірки Позивача не можуть мати прямий вплив на висновки контролюючого органу, зроблені під час позапланової перевірки, проведеної у 2024 році. Одночасно звертає увагу суду на різні підстави призначення і проведення зазначених перевірок. Контролюючі органи наділені компетенцією на проведення податкових перевірок в силу приписів ПК України, зокрема підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75. ГУ ДПС, вчиняючи дії щодо призначення та проведення перевірки в період дії карантину, керувався ПК України, пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020 № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» у відповідності до свого конституційного обов`язку - діяти у порядок та спосіб визначений законом. Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду 08.09.2021 під час розгляду адміністративної справи № 816/228/17 висловила таку позицію: «…у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Зазначаємо, що ГУ ДПС відповідно до вимог ПК України, з врахуванням Постанови № 89, видано наказ на проведення планової перевірки, при цьому жодних процедурних порушень при призначенні та проведенні перевірки, контролюючим органом допущено не було. Акцентує увагу суду на тому, що Позивачем не вказано, яким чином обставини призначення та проведення перевірки в період дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, вплинули на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки. Наголошуємо, що вказані позивачем обставини жодним чином не пов`язані із правильністю висновків акта перевірки, а платник податків не наводить відомостей, які б свідчили про причинно-наслідковий зв`язок між порядком і підставами проведеної перевірки та встановленими порушеннями. Проведення перевірки в період дії карантину, об`єктивно не могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу щодо встановлених порушень, які стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Отже, такі обставини, як призначення та проведення перевірки з врахуванням вимог Постанови № 89 не можуть слугувати самостійними підставами для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за відсутності причинно-наслідкового зв`язку між процедурними порушеннями та правильністю висновків контролюючого органу прийнятих за результатом такої перевірки. В Наказі №302 міститься посилання на норми пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України та рішення ДПС про результати розгляду скарги від 22.02.2024 №4821/6/99- 00-06-03-02-06 (безпосередньо у цьому рішенні наведено обставини, які повторно підлягають дослідженню). Зазначаємо, що серед позовних вимог ПрАТ «ХТЗ» була відсутня така вимога як «скасування Наказу» чи «визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення перевірки», відтак, вказана обставина не може бути підставою для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення. Так, проведеною перевіркою встановлено, що у Державному земельному кадастрі наявна інформація щодо правовстановлюючих документів та витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, зазначених в п. 1-7 акту перевірки. Станом на 01.01.2020 ПрАТ «ХТЗ» самостійно замовлено адміністративну послугу щодо видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок та отримано відповідні витяги. Однак, ПрАТ «ХТЗ» не надано до перевірки вищезазначені витяги та не задекларовано зазначену у вищенаведених витягах нормативну грошову оцінку в податкових деклараціях з плати за землю за 2020 рік. Вказує , що ПрАТ «ХТЗ» відповідно до п. п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України є землекористувачем, оскільки має на підставі державних актів та рішень органів місцевого самоврядування у користуванні земельні ділянки протягом перевіреного періоду на території міста Харкова. ПрАТ «ХТЗ» мало можливість дотриматися норм чинного законодавства, а саме: провести державну реєстрацію земельних ділянок, які перебувають на праві постійного користування ПрАТ «ХТЗ» та отримати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку даних земельних ділянок для застосування при розрахунку земельного податку в податковій звітності. Однак, ПрАТ «ХТЗ» не вжило достатніх заходів для цього. Допускаючи бездіяльність, платник діяв не добросовісно з метою зменшення бази оподаткування. Платник міг дотриматися правил і норм визначених ПК України, проте вказаного не здійснив та не виконав свого податкового обов`язку. А отже, згідно з вищезазначеним, відсутність реєстрації земельних ділянок, які знаходиться у користуванні ПрАТ «ХТЗ», у Державному кадастрі, відсутність кадастрового номеру та не отримання витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не може бути підставою для несплати земельного податку. На порушення п. п. 4.1 п. 4 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради 26 сесії 6 скликання від 25.09.2013 № 1269/13, ПрАТ «ХТЗ» не отримано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. Вважає , що витяги з грошової оцінки земель за 2020 рік є офіційним документом, отриманим ГУ ДПС від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Зі змісту вказаних витягів вбачається, що заявником грошової оцінки є безпосередньо ПрАТ «ХТЗ». У витягах зазначено наступну інформацію: документи, що підтверджують право постійного користування земельними ділянками, їх місцерозташування, площа, усі коефіцієнти та нормативна грошова оцінка. Назва документу «Витяг з грошової оцінки земель», а не «Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки» не може бути підставою для неприйняття офіційних документів Держгеокадастру у якості належних доказів. При оцінці відповідних документів перевага має надаватися змісту документу над його зовнішньою формою. Просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/33391/24, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод» відмовити.

Приватне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод» подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає доводи апелянта безпідставними та необґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що ґрунтується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та винесене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та відповідно таким, що підлягає залишенню без змін з наступних обставин. Просить суд залишити апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області від 12.06.2025 р. без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 520/33391/24 без змін.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ПрАТ «ХТЗ», зареєстрований як суб`єкт господарювання - юридична особа в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та громадських формувань 30.12.1994, , за адресою: проспект Героїв Харкова, 275, м. Харків, 61007, із реєстрацію в податковому органі ГУ ДПС в Харківській області.

У період з 08.04.2021 року по 07.07.2021 року на підставі наказу від 16.03.2021 року № 1699-п, податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача за період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року, за результатами якої складено Акт від 14.07.2021 року №12080/20-40-07-02-08/05750295.

Не погоджуючись із висновками вказаного Акту планової перевірки, позивач подав заперечення від 06.08.2021 року № 60/69-Д, за результатами розгляду яких висновки Акту планової перевірки залишено без змін, що підтверджується листом податкового органу від 20.08.2021 року № 1602/12/20-40-07-02-15.

27.08.2021 року податковим органом за результатами вказаної планової перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення №2, №2, №8, №2, № 8.

17.09.2021 року позивачем подано до ДПС України скаргу на вказані податкові повідомлення рішення.

14.07.2023 року ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги позивача №19193/6/99-00-06-01-01-06, яким податкові повідомлення-рішення від 27.08.2021 року №2, № 2 та № 2 залишено без змін, податкові повідомлення-рішення від 27.08.2021 року № 2 та № 2 з земельного податку з юридичних осіб скасовано, при цьому зобов`язано податковий орган провести перевірку позивача на підставі п.п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України щодо правомірності нарахування земельного податку по земельних ділянках, нормативна грошова оцінка яких розрахована органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У зв`язку з цим, на підставі наказу від 25.08.2023 №3692-п, у період з 03.10.2023 року по 16.10.2023 року податковим органом проведено позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства у порядку контролю за правильністю висновків Акта планової перевірки, за результатами якої складено Акт від 23.10.2023 року №31719/20-40-07-03-06/05750295.

Не погоджуючись із висновками Акту вказаної перевірки, позивач подав заперечення від 15.11.2023 р. № 85-188, за результатами розгляду яких висновки Акту позапланової перевірки залишено без змін, що підтверджується листом податкового органу від 27.11.2023 р. №3387/ж12/20-40-07-03-12.

04.12.2023 року податковим органом за результатами вказаної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №3.

27.12.2023 року позивачем подано до ДПС України скаргу на вказане податкове повідомлення рішення № 85-210.

22.02.2024 року ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги позивача №4821/6/99-00-06-03-02-06, яким податкове повідомлення - рішення від 04.12.2023 року №3 скасовано, при цьому зобов`язано податковий орган провести перевірку Позивача на підставі п.п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України щодо правомірності нарахування земельного податку по земельних ділянках відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з цим, на підставі наказу від 25.04.2024 № 1709-п, виданого ГУ ДПС у Харківській області, із змінами, внесеними наказом від 15.05.2024 № 1994-п, наказами від 20.06.2024 № 2665-п, від 27.06.2024 № 2835-п, від 28.06.2024 № 2863-п, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпункту 69.22 та 69.351 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі ПК України), наказу Державної податкової служби України від 18.04.2024 №302 «Про проведення документальної позапланової перевірки ПрАТ «ХТЗ), виданого у зв`язку зі здійсненням дисциплінарного провадження стосовно посадової особи ГУ ДПС області, яка здійснювала таку перевірку, у період з 17.06.2024 року по 16.08.2024 року податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПрАТ «ХТЗ» з питань дотримання вимог Кодексу за період з 01.07.2018 по 30.12.2020, які визначено у рішенні Державної податкової служби України від 22.02.2024 № 4821/6/99-00-06-03-02-06, у порядку контролю за правильністю висновків акту документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДПС області від 23.10.2023 №31719/20-40-07-03-06/05750295.

Результати проведеної перевірки оформлені актом позапланової невиїзної перевірки ПрАТ «ХТЗ» від 23.08.2024 №39528/20-40-07-02-03/05750295, висновками якого встановлені наступні порушення ПрАТ «ХТЗ»:

- п. 271.1 ст. 271, ст. 274, п. 284.1 ст. 284, п. 286.1, п. 286.2 ст. 286, ст. 287, п. 289.1 ст. 289 Кодексу, пп. 1.1, п.1.2, 1.3 додатку 2 Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» та пп. 1.1, п.1.2, 1.3 додатку 2 Рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 (в редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 р. № 1284/18), п. п. 4.1 п. 4 Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради 26 сесії 6 скликання від 25.09.2013 № 1269/13, в результаті чого занижено суму земельного податку до сплати за період з 01.07.2018 по 31.12.2020 в розмірі 493 911 597,00 грн., у тому числі:

- за період з 01.07.2018 по 31.12.2018 на загальну суму 28 226 610,39 грн., а саме: липень 2018 року у сумі 4 704 435,07 грн., серпень 2018 року у сумі 4 704 435,07 грн., вересень 2018 року у сумі 4 704 435,07 грн., жовтень 2018 року у сумі 4 704 435,07 грн., листопад 2018 року у сумі 4 704 435,07 грн., грудень 2018 року у сумі 4 704 435,04 грн.;

- за 2019 рік на загальну суму 87 791 851,45 грн., а саме: січень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., лютий 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., березень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., квітень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., травень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., червень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., липень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., серпень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., вересень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., жовтень 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., листопад 2019 року у сумі 7 315 987,62 грн., грудень 2019 року у сумі 7 315 987,63 грн.;

- за 2020 рік на загальну суму 377 893 135,16 грн., а саме: січень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., лютий 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., квітень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., травень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., червень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., липень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., серпень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., вересень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., жовтень 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., листопад 2020 року у сумі 34 353 921,38 грн., грудень 2020 року у сумі 34 353 921,36 гривень.

Не погоджуючись із вказаними висновками Акту перевірки, позивач подав заперечення від 11.09.2024 р. № 85-93, за результатами розгляду якого висновки Акту перевірки залишено без змін, що підтверджується листом податкового органу від 18.09.2024 року № 3203/ж12/20-40-07-02-09.

25.09.2024 року податковим органом за результатами вказаної перевірки прийнято податкове повідомлення - рішення № 2.

09.10.2024 року позивачем подано до ДПС України скаргу № 85-103 на вказане податкове повідомлення рішення.

24.10.2024 року ДПС України прийнято рішення № 31942/6/99-00-06-03-02-06, яким продовжено строк розгляду скарги до 07.12.2024.

11.12.2024 позивачем отримано поштою від ДПС України рішення про результати розгляду скарги № 36482/5/99-00-06-03-02-06 від 05.12.2024, яким скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 25.09.2024 № 2 в частині нарахування земельного податку у сумі 9 277 884,09 грн. та застосування штрафу у сумі 2 111 168,49, в іншій частині податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 25.09.2024 №2 залишено без змін, а скаргу частково задоволено.

18.12.2024 позивачем отримано поштою від ДПС України лист № 37351/6/99-00-06-03-02-06 від 13.12.2024 р. про виправлення помилки в рішенні про результати розгляду скарги №36482/5/99-00-06-03-02-06 від 05.12.2024 р., а саме: на сторінці 10 в абзаці 2 замість "та застосування штрафу у сумі 2 111 168,49 грн." слід читати "та застосування штрафу у сумі 1 382 109,36 грн."

На підставі даного Рішення та Листа ГУ ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 19.12.2024 № 2 (форма "Р"), яким зменшено позивачу суму грошового зобов`язання, а саме: нараховано позивачу суму грошового зобов`язання за платежем земельний податок з юридичних осіб 18010500 (код платежу) на суму 529 433 179,65 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 484 633 712,91 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 44 799 466,74 грн. (далі ППР).

Дане Рішення позивачем отримано 20.12.2024 через електронний кабінет платника податків.

Не погоджуюсь із винесеним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що позивачем вжито всіх залежних від нього заходів для того, щоб здійснити належне оформлення земельних ділянок у відповідності до положень ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Водночас, причиною відсутності відомостей про державну реєстрацію земельних ділянок є саме: невиконання обов`язку автоматичного перенесення відомостей про такі земельні ділянки до Державного земельного кадастру та затягування процесу надання згоди на відновлення меж земельної ділянки та належного оформлення земельних ділянок. Таким чином, відновлення меж земельних ділянок не здійснено з незалежних від Позивача обставин. А тому, ГУ ДПС у Харківській області, як суб`єкт владних повноважень, повинно було надати докази на підтвердження правильності здійсненого розрахунку податкового зобов`язання, зазначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішення. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ГУ ДПС у Харківській області як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язок щодо подання детального, розгорнутого, викладеного у хронологічній послідовності розрахунку податкового зобов`язання, зазначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішення. Отже, контролюючий орган як суб`єкт владних повноважень не забезпечив виконання передбаченого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності своїх дій у випадку заперечення проти позову. Суд першої інстанції дійшов висновку про ненадання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 19.12.2024 року №2, що, на думку суду, є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Також, судом першої інстанції зроблено висновок , що податковим органом, в порушення вимог ст. 286 Податкового кодексу України, не було досліджено та не було в установленому законом порядку отримано необхідну інформацію для обчислення плати за землю, отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем за відсутності витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, які видані територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок, а також за відсутності відновлення меж цих земельних ділянок та належного їх оформлення.

Крім того , суд першої інстанції дійшов висновку , що у спірних правовідносинах перевірку позивача (наказ №1699-п від 16.03.2021р.) проведено всупереч дії мораторію, встановленому пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України що, відповідно, нівелює її наслідки, відтак, прийняті за результатами такої перевірки податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Судом встановлено, що призначенню та проведенню Другої повторної перевірки (наказ від 25.04.2024 № 1709-п зі змінами, Акт від 23.08.2024 №39528/20-40-07-02-03/05750295) Позивача в розглядуваній справі передувало проведення Планової перевірки у період з 08.04.2021 року по 07.07.2021 року та Першої повторної перевірки у період з 03.10.2023 року по 16.10.2023 року (наказ від 25.08.2023 №3692-п, Акт від 23.10.2023 року № 31719/20-40-07-03-06/05750295). При цьому, Друга повторна перевірка (наказ від 25.04.2024 № 1709-п зі змінами, Акт від 23.08.2024 №39528/20-40-07-02-03/05750295), проведена на підставі п.п. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України, і є нерозривно пов`язаною з Першою повторною перевіркою (наказ від 25.08.2023 №3692-п, Акт від 23.10.2023 року № 31719/20-40-07-03-06/05750295), а та в свою чергу є нерозривно пов`язаною з Плановою перевіркою (наказ №1699-п від 16.03.2021р.), оскільки повторні перевірки спрямовані на перевірку правильності висновків попередніх перевірок та проведені у порядку контролю за правильністю висновків Акту Першої повторної перевірки, а остання в свою чергу проведена у порядку контролю за правильністю висновків Акту планової перевірки, тобто Планова та Друга повторна перевірки є пов`язаними між собою. Між Плановою та Другою повторною перевірками Позивача існує нерозривний зв`язок, тому порушення під час призначення та проведення Планової перевірки тягнуть за собою незаконність ППР, прийнятого за результатами Другої повторної перевірки. Нерозривний зв`язок між перевірками доводить той факт, що в рамках трьох перевірок (Планової, Першої повторної та Другої повторної) податковим органом досліджувався один і той же період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року. Предмет Другої повторної перевірки правильність нарахування та перерахування до бюджету земельного податку / орендної плати з земельні ділянки державної або комунальної власності також фактично охоплювався Плановою перевіркою. Податковим органом в Акті Другої повторної перевірки на стор.2,3 в таблиці вказано що період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року вже двічі (до Другої повторної перевірки) перевірявся попередніми перевірками (Плановою перевіркою та Першою повторною перевіркою). Отже, податковий орган самостійно визнає, що Друга повторна перевірка спрямована на дослідження тих же обставин, які були предметом Планової перевірки, і саме у зв`язку з їх дослідженням під час Планової перевірки. Отже, призначення Другої повторної перевірки Позивача на підставі наказів ДПС України від 18.04.2024 № 302 та ГУ ДПС від 25.04.2024 № 1709-п було б неможливим без призначення та проведення Планової перевірки, оформленої Актом планової перевірки, а оскільки вказана Планова перевірка є незаконною внаслідок запровадженого мораторію на її проведення, незаконною є і Друга повторна перевірка Позивача та її результати. Таким чином, Друга повторна перевірка безпосередньо пов`язана із Плановою перевіркою та є похідною від неї, оскільки Планова перевірка була обов`язковою передумовою для призначення Першої повторної перевірки, а Перша повторна перевірка для Другої повторної перевірки. Наведене свідчить про нерозривний зв`язок між Плановою та Другою повторною перевірками, а відтак допустимість Акта Другої повторної перевірки обов`язково має оцінюватися разом із допустимістю Акта планової перевірки.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку , що відсутність вказівки у Наказі № 302 конкретних порушень законодавства, обставин, які не були з`ясовані чи не повною мірою з`ясовані в Акті Першої повторної перевірки, свідчить про порушення порядку призначення Другої повторної перевірки Позивача та тягне за собою незаконність проведення такої перевірки.

Крім того , судом першої інстанції встановлено порушення податковим органом встановленого абз. 1 п. 79.2 ст. 79 ПКУ строку початку проведення позапланової невиїзної перевірки, який повинен бути не раніше 30 календарного дня з дати надсилання платнику податку повідомлення та копії наказу. Так , оскільки у контролюючого органу не виникало права на проведення документальної невиїзної перевірки, у ГУ ДПС відсутні законні підстави вносити зміни до наказу від 25.04.2024 р. № 1709-п згідно за наказом ГУ ДПС від 15.05.2024 р. №1994-п та переносити строки її проведення з 31.05.2024 р на 17.06.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Згідно установленої практики Верховного Суду, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Оцінка вказаних підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Тобто, у разі якщо підставами позову, щодо протиправності податкових повідомлень - рішень, є порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення перевірки, то суди повинні надавати правову оцінку таким підставам (доводам) в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень (податкових повідомлень - рішень), прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Однією з підстав позову щодо протиправності спірного податкового повідомлення-рішення ПрАТ "ХТЗ" зазначено про незаконність проведеної перевірки.

Матеріали справи свідчать , що спірне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 19.12.2024 №2 прийнято на підставі акту перевірки від 23.08.2024 №39528/20-40-07-02-03/05750295.

Так , наказом ГУ ДПС у Харківській області від 25.04.2024 № 1709-п із змінами, внесеними наказом від 15.05.2024 № 1994-п, наказами від 20.06.2024 № 2665-п, від 27.06.2024 № 2835-п, від 28.06.2024 № 2863-п, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпункту 69.22 та 69.351 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України (далі ПК України), наказу Державної податкової служби України від 18.04.2024 №302 Про проведення документальної позапланової перевірки ПрАТ ХТЗ), виданого у зв`язку зі здійсненням дисциплінарного провадження стосовно посадової особи ГУ ДПС області, яка здійснювала таку перевірку, у період з 17.06.2024 року по 16.08.2024 року призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПрАТ ХТЗ з питань дотримання вимог Кодексу за період з 01.07.2018 по 30.12.2020, які визначено у рішенні Державної податкової служби України від 22.02.2024 № 4821/6/99-00-06-03-02-06, у порядку контролю за правильністю висновків акту документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДПС області від 23.10.2023 №31719/20-40-07-03-06/05750295.

Відповідно до пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), документальна позапланова перевірка здійснюється контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато дисциплінарне провадження або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі такого наказу контролюючим органом, якому доручено здійснення перевірки, додатково видається наказ у порядку, передбаченому пунктом 81.1 статті 81 цього Кодексу.

Верховний Суд в постанові від 04 липня 2024 року по справі № 300/401/22 звернув увагу, що абзацом першим наведеної норми безпосередньо врегульовано підставу проведення документальної позапланової перевірки платника податку з питань та за період, перевірку яких вже здійснено, однак із неповним з`ясуванням під час такої перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства або ж невідповідністю висновків такої перевірки вимогам законодавства.

У вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що перевірка, яка проводиться на підставі пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК за своєю суттю є додатковою перевіркою, що має на меті дослідити обставини, які не були дослідженні зовсім або досліджені не в повній мірі під час проведення перевірки або ж перевірити висновки, зроблені за результатами податкової перевірки у випадку встановлення їх невідповідності чинному законодавству.

Отже, ключове значення щодо розповсюдження на проведення документальних перевірок, які проводяться на підставі п.п.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК України, мораторію, передбаченого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, має підстава, яка існувала для проведення первинної документальної перевірки, що передувала проведенню додаткової перевірки.

В залежності від наявної підстави для перевірки, визначається зміст та межі самої перевірки і, відповідно, обсяг документів та фактичних обставин, що підлягають дослідженню в ході перевірки, що в свою чергу безпосередньо впливає на обсяг прав платника податків під час проведення позапланової перевірки.

Тобто , враховуючи рішення ДПС України від 14.07.2023 про результати розгляду скарги позивача №19193/6/99-00-06-01-01-06 та від 22.02.2024 року про результати розгляду скарги позивача №4821/6/99-00-06-03-02-06, в даному випадку первинною перевіркою ПрАТ ХТЗ є документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року, яка призначена та проведена на підставі наказу від 16.03.2021 року № 1699-п.

Враховуючи те , що між плановою (первиною перевіркою) та другою повторною перевіркою Позивача існує нерозривний зв`язок, тому порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо призначення та проведення саме планової (первинної) перевірки можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками, в тому числі і відсутність підстав для проведення повторної додаткової перевірки згідно пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК , яка за своєю суттю є додатковою перевіркою, що має на меті дослідити обставини, які не були дослідженні зовсім або досліджені не в повній мірі під час проведення перевірки або ж перевірити висновки, зроблені за результатами податкової перевірки у випадку встановлення їх невідповідності чинному законодавству , що в свою чергу тягне за собою незаконність спірного податкового повідомлення-рішення, прийнятого за результатами другої повторної перевірки.

Нерозривний зв`язок між перевірками доводить той факт, що в рамках трьох перевірок (планової, першої повторної та другої повторної) податковим органом досліджувався один і той же період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року. Предмет другої повторної перевірки правильність нарахування та перерахування до бюджету земельного податку / орендної плати з земельні ділянки державної або комунальної власності також фактично охоплювався плановою перевіркою.

Більше того, податковим органом в Акті Другої повторної перевірки на стор.2,3 в таблиці вказано що період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року вже двічі (до другої повторної перевірки) перевірявся попередніми перевірками (плановою перевіркою та першою повторною перевіркою).

Отже, податковий орган самостійно визнає, що друга повторна перевірка спрямована на дослідження тих же обставин, які були предметом планової перевірки, і саме у зв`язку з їх дослідженням під час планової перевірки.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку , що призначення другої повторної перевірки Позивача на підставі наказів ДПС України від 18.04.2024 № 302 та ГУ ДПС від 25.04.2024 № 1709-п було б неможливим без призначення та проведення планової перевірки згідно наказу від 16.03.2021 року № 1699-п, тому , в даному випадку , підлягає перевірці судом питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки в частині виконання контролюючим органом вимог норм ПК України щодо процедури проведення саме документальної планової виїзної перевірки позивача за період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року, яка призначена та проведена на підставі наказу від 16.03.2021 року № 1699-п.

Так, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі - ПК України; у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Так, наказом Головного управління ДПС у Харківській області від 16.03.2021 року № 1699-п на підставі підпункту 20,1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пунктів 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77, статті 82 Податкового кодексу України, відповідно до затвердженого ДПС України плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» призначено провести документальну планову перевірку АТ «ХТЗ» (код за , за адресою: просп. Московський, буд, 275, м. Харків) з 08 квітня 2021 року, тривалістю 20 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.07.2018 по 31.12.2020, з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України, податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

На момент прийняття Головним управлінням ДПС у Харківській області наказу від 16.03.2021 року № 1699-п , а також на час проведення контролюючим органом такої перевірки позивача, пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України було установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що для правильного вирішення справи також необхідно встановити чи належить проведення планової виїзної документальної перевірки у період дії встановленого вказаними положеннями ПК України мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на відповідний період (з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» (далі - постанова КМУ № 89), якою було скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України) до тих процедурних порушень, які об`єктивно можуть вплинути на правильність висновків контролюючого органу за наслідками такої перевірки і, відповідно, чи слугують такі порушення самостійною підставою для скасування податкових повідомлень рішень у відповідній частині, прийнятих згідно із такими висновками.

Так, 18 березня 2020 року набрав чинності Закон України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктами 52-1 - 52-5.

Зокрема, згідно з пунктом 52-2 установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 березня 2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31 травня 2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. На період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни, зокрема, до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України і абзац перший пункту 52-2 замінено сімома новими абзацами такого змісту: Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. У зв`язку з цим абзаци другий - четвертий слід вважати відповідно абзацами восьмим - десятим.

29 травня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 травня 2020 року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесено зміни, зокрема до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в абзацах першому і дев`ятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Отже, законодавець шляхом внесення змін до ПК України запровадив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок (крім чітко визначеного переліку видів перевірок) на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинив на цей період проведення документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними.

Водночас, 04 жовтня 2020 року набрав чинності Закон України від 17 вересня 2020 року № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцевих положень» якого встановлено, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Відповідно до зазначеного пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17 вересня 2020 року № 909-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», якою постановив скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення перевірок юридичних осіб, зокрема: документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу.

Таким чином, виникла колізія між нормами ПК України та постановою КМУ № 89 в частині можливості здійснювати контрольні заходи шляхом проведення деяких видів перевірок у період з дня набрання чинності такої постанови по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби.

Згідно із сталою правовою позицією Верховного Суду, Постанова Кабінету Міністрів України № 89, на яку посилається відповідач як на підставу проведення перевірки позивача, суперечить нормам п. 52-2 підрозд. 10 розд. XX "Перехідні положення" ПКУ та фактично змінює положення ПКУ, що є неприпустимим в силу п. 2.1 ст. 2 ПКУ. А, оскільки п. 52-2 підрозд. 10 розд. XX "Перехідні положення" ПКУ є нормою вищої юридичної сили, ніж Постанова КМУ № 89, то за загальним правилом вирішення колізій суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, а тому у даному випадку, підлягають застосуванню саме норми ПКУ. Разом з тим, виходячи із принципів "юридичної визначеності" та "якості закону", в силу пп. 4.1.4 ст. 4 та п. 5.2 ст. 5 ПКУ пріоритет у застосуванні також належить віддати абз. 1 п. 52-2 підрозд. 10 розд. ХХ "Перехідні положення" ПКУ.

У даному ж випадку Законом № 909-IX не вносились зміни безпосередньо до ПКУ, яким встановлено мораторій, а делеговано таке право Кабінету Міністрів України. При цьому, темпоральні і галузеві межі такого делегування не визначені.

Разом з тим, сам Закон України "Про Державний бюджет України" як тимчасовий акт законодавства вичерпує свою дію закінченням календарного періоду, на який його прийнято.

За вказаних обставин, Верховний Суд неодноразово наголошував, що постанова Кабінету Міністрів України № 89 прийнята не на підставі та не на виконання ПКУ та законів з питань митної справи, у зв`язку з чим не може вважатися складовою податкового законодавства, а тому не підлягає застосуванню у питаннях, пов`язаних з оподаткуванням.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 9 грудня 2020 року № 1236 установлено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин.

Отже, Кабінетом Міністрів України на момент прийняття наказу не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення документальних планових/позапланових перевірок платників податків.

Таким чином, податковий орган, незважаючи на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови "Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок" від 3 лютого 2021 року № 89, не був наділений повноваженнями здійснювати проведення документальної планової/позапланової перевірки з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 ПКУ.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, послідовно викладеною у численних судових рішеннях. Зокрема, у постановах від 22 лютого 2022 року у справі № 420/12859/21, від 17 травня 2022 року у справі № 520/592/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі № 140/1846/21, від 6 липня 2022 року у справі № 360/1182/21, від 1 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21, від 12 жовтня 2022 року у справі № 160/24072/21, від 28 жовтня 2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 21 грудня 2022 року у справі № 160/14976/21, від 5 вересня 2023 року у справі № 440/6926/21, від 21 вересня 2023 року у справі № 420/5325/22,від 13 вересня 2023 року у справі № 300/629/22, від 27 вересня 2023 року у справі № 280/958/22.

Під час ухвалення постанов від 28 жовтня 2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 12 жовтня 2022 року у справі № 160/24072/21 Верховний Суд також враховував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, і зазначив, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 160/20112/21.

Колегія суддів зазначає, що позиція Верховного Суду щодо наслідків неправомірного проведення документальних перевірок на підставі підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення ПК України вже є сформованою та усталеною.

Крім того, в контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що окремої уваги заслуговує висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 24 травня 2023 року у справі № 140/607/22, від 28 червня 2023 року у справі №160/7340/22 про те, що проведення документальної планової перевірки платника податків під час дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, означає те, що така перевірка з огляду на дію мораторію не повинна була відбутися в силу закону, тобто за своєю суттю не є процедурним порушенням, а лежить у площині виконання контролюючим органом повноважень, визначених законом.

Крім того, Верховний Суд вже вирішував питання застосування у подібних правовідносинах висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17. Так, у постанові від 28 грудня 2022 року у справі № 420/22374/21 суд зазначив, що у висновку Великої Палати Верховного Суду (підставою для скасування податкових повідомлень-рішень є не будь-які порушення, а лише ті, які об`єктивно вплинули на висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки) не йдеться про те, що підтвердження обґрунтованості висновків по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки нівелює правове значення та наслідки всіх процедурних порушень, допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірок. Разом з тим постанова Великої Палати Верховного Суду не містить визначення конкретних критеріїв, за яких допущені контролюючим органом процедурні порушення є такими, що впливають або об`єктивно можуть впливати на висновки, здійснені за наслідками перевірки. Відповідно, оцінка заявлених (виявлених) процедурних порушень здійснюється судом в кожній конкретній справі.

Під час ухвалення постанов від 28 жовтня 2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 12 жовтня 2022 року у справі № 160/24072/21 Верховний Суд також враховував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, і зазначив, що доводи про неправомірність дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками.

Колегія суддів наголошує, що практика Верховного Суду зі спірного у цій справі питання є сформованою і усталеною: перевірка під час дії мораторію, встановленого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є такою, що не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону. Таке порушення є істотним, тому тягне за собою скасування податкових повідомлень-рішень без надання правової оцінки висновкам по суті виявлених порушень.

Відтак, враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду та з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції порушення, які допущені відповідачем у вигляді призначення та проведення перевірки за відсутності відповідних повноважень внаслідок запровадженого мораторію, що нівелює наслідки її проведення, наведене є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову, визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Також, у цій справі застосовними є висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, ухваленої складом судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, відповідно до яких контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Крім того, підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 липня 2023 року у справі № 320/630/22, від 21 вересня 2023 року у справі № 420/5325/22, відповідно до яких за відсутності (зняття) законодавчих обмежень на проведення перевірок (мораторію) не виключається можливість повторного проведення податкової перевірки платника податків за цей період та формування за її наслідками відповідних висновків щодо податкових правопорушень.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документальна планова перевірка АТ «ХТЗ» , призначена та проведена на підставі наказу від 16.03.2021 року № 1699-п (первинна), є незаконною внаслідок запровадженого мораторію на її проведення, то незаконною є і друга повторна перевірка позивача та її результати.

Таким чином, друга повторна перевірка безпосередньо пов`язана із плановою перевіркою та є похідною від неї, оскільки планова перевірка була обов`язковою передумовою для призначення першої повторної перевірки, а перша повторна перевірка для другої повторної перевірки. Наведене свідчить про нерозривний зв`язок між Плановою та Другою повторною перевірками, а відтак допустимість Акта другої повторної перевірки обов`язково має оцінюватися разом із допустимістю Акта планової перевірки.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що порушення контролюючим органом вимог чинного законодавства при призначенні та проведенні вказаної планової виїзної документальної перевірки АТ «ХТЗ» є самостійною підставою для скасування відповідних рішень відповідача прийнятих за результатами такої перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04.02.2019 у справі № 807/242/14, від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Порушення порядку проведення та призначення перевірки є самостійною підставою для задоволення позовних вимог, на що звернув увагу Верховний суд у постанові від 06.05.2025р. по справі №580/2628/24.

Як зазначено вище, протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 та від 24.05.2023 у справі №140/607/22.

Враховуючи вищенаведене , встановлення обставин щодо неправомірності проведення відповідачем документальної планової виїзної перевірки позивача за період з 01.07.2018 року по 31.12.2020 року на підставі наказу від 16.03.2021 року № 1699-п, яка в подальшому слугувала підставою для призначення та проведення другої повторної перевірки Позивача згідно наказів ДПС України від 18.04.2024 № 302 та ГУ ДПС від 25.04.2024 № 1709-п в порядку пп.78.1.12 п.78.1 ст.78 ПК, яка за своєю суттю є додатковою перевіркою, за наслідками якої й було прийнято Головним управлінням ДПС в Харківській області спірне податкове повідомлення-рішення від 19.12.2024 №2 є достатнім для висновку про його протиправність без надання правової оцінки суті виявленим порушенням.

Тобто , суд першої інстанції фактично дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, при цьому , колегія суддів зазначає , що спірне податкове повідомлення-рішення від 19.12.2024 №2 не повинно оцінюватись по суті факту встановленого перевіркою порушення , оскільки недотримання порядку його прийняття, вже є достатньою та безумовною підставою для його скасування, а тому суд може не переходити до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів.

Однак , наведене не враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення , тому суд першої інстанції помилково дослідив обставини щодо порушення відповідачем строку початку проведення позапланової невиїзної перевірки , щодо не зазначення підстав для проведення перевірки у Наказі № 302, щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за відсутності витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, які видані територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок, а також за відсутності відновлення меж цих земельних ділянок та належного їх оформлення, щодо ненадання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 19.12.2024 року №2, та поклав такі мотиви в основу висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 19.12.2024 №2 .

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах у справах №265/6582/16-ц, №487/10128/14-ц, №487/10132/14-ц, №924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що надання судом оцінки всім важливим аргументам, що були передумовою прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного індивідуального акта, який є предметом судового контролю, є визначеною процесуальним законом гарантією справедливого судового розгляду, одним із елементів якого є мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №520/845/2020 та від 04 травня 2022 року у справі №120/6683/20-а.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені вище у даній постанові суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для зміни рішення є рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316,317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/33391/24 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/33391/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 30.07.2025 року