Справа № 320/38766/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Файдюка В.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представників відповідачів: Державної митної служби - Масалітіна А.О.,

Житомирської митниці - Гонгало Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Бабікова Олександра Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України та Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт/ ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України (далі - відповідач 1/ДМС України), Житомирської митниці (далі - відповідач 2) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДМС України «Про застосування дисциплінарного стягнення» від 18 травня 2023 року № 21-дс;

- поновити державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника Житомирської митниці Державної митної служби України з 19 травня 2023 року;

- стягнути з ДМС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 19 травня 2023 року по день ухвалення рішення суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що наказом ДМС України від 18 травня 2023 року № 21-дс її звільнено з посади начальника Житомирської митниці за порушення присяги державного службовця та вчинення дій, які, на думку відповідача, завдають шкоди авторитету державної служби. Разом з тим, такий наказ є незаконним, оскільки, як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку належним чином не підтверджено. Висновки дисциплінарної комісії ґрунтуються виключно на інформації про проведення правоохоронними органами обшуку в її службовому кабінеті в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000620. Водночас, на час прийняття спірного рішення судом не було ухвалено обвинувального вироку щодо позивачки за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, у межах вказаного кримінального провадження. Сам факт підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення без належного процесуального доведення вини не може свідчити про порушення присяги державного службовця чи вчинення дій, які дискредитують державну службу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час здійснення дисциплінарного провадження були дотримані вимоги законодавства, а встановлені дисциплінарною комісією обставини свідчать про наявність у діях позивачки складу дисциплінарного проступку у формі порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби. Рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з державної служби ґрунтується не лише на факті повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а й на зібраних у межах дисциплінарного провадження матеріалах, зокрема наданих СБУ, Департаментом внутрішньої безпеки та посадовими особами Житомирської митниці, які містять конкретні відомості про дії позивачки, що виявляли ознаки зловживання службовим становищем та підривали довіру до органу публічної влади. Крім того, таке дисциплінарне стягнення не є покаранням у кримінально-правовому сенсі, тому не вимагає наявності обвинувального вироку, а відтак підозра у вчиненні корупційного правопорушення не виключає можливості притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності за результатами внутрішнього службового розслідування. Також суд зазначив, що дисциплінарна комісія діяла в межах повноважень, а подання про накладення стягнення містило належне обґрунтування з урахуванням характеру проступку, посадового статусу позивачки, обставин справи та рівня суспільного резонансу. Тому, звільнення позивачки є пропорційним і правомірним заходом, який відповідає ступеню тяжкості вчиненого порушення та меті забезпечення належної дисципліни в органі державної влади.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначила, що висновки суду є передчасними, оскільки ґрунтуються виключно на інформації щодо проведення обшуку в службовому кабінеті, тоді як факт вчинення нею дисциплінарного проступку не підтверджено. На момент видання спірного наказу не існувало жодного вироку чи іншого рішення суду, яке б установлювало її вину у вчиненні кримінального правопорушення. Сам факт розслідування кримінального провадження не може бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, а отже і для звільнення з посади. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є безпідставним, непропорційним та таким, що порушує принцип презумпції невинуватості. Крім того, апелянтка звертає увагу на порушення її права на справедливий суд, зокрема в частині дослідження доказів, дотримання принципів змагальності та рівності сторін. Вона зазначає, що не була належним чином повідомлена про дату судового розгляду, не мала можливості належно реалізувати своє право на захист та подати додаткові докази. Також наголошено на дискримінаційному характері свого звільнення, вказуючи на порушення її права на працю, рівний доступ до державної служби, а також на неврахування судом першої інстанції практики ЄСПЛ щодо недопустимості звільнення особи виключно на підставі підозри чи відкритого кримінального провадження.

У відзивах на апеляційну скаргу Державна митна служба України та Житомирська митниця виклали доводи на підтримку рішення суду першої інстанції. Зазначили, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості, оскільки ухвалене з дотриманням положень статей 242 та 246 КАС України. Наголосили, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи, дав оцінку усім поданим доказам та аргументам сторін, а також виклав належну мотивацію свого рішення. Відповідачі підкреслили, що позивачка не надала переконливих доводів і належних доказів на підтвердження незаконності свого звільнення, а також про порушення судом норм матеріального або процесуального права. Обидві установи просять суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі належних і допустимих доказів

Позив та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача - адвоката Бабікова О.П. надійшло повторне клопотання про перенесення розгляду справи із-за його участі в інших судових процесах.

З матеріалів справи вбачається, що попереднє клопотання про відкладення судового розгляду, подане адвокатом Бабіковим О.П. за аналогічних підстав, було задоволено в судовому засіданні за участі позивачки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 29 липня 2025 року. Повторне клопотання про перенесення розгляду справи також обґрунтоване участю представника позивача в інших судових засіданнях, що він вважає поважною причиною для неявки.

Суд зазначає, що професійна зайнятість адвоката в інших провадженнях не є безумовною підставою для неодноразового перенесення судового засідання, з урахуванням відсутності належних доказів неможливості забезпечити явку іншого представника чи узгодити графік участі в судових засіданнях завчасно. Систематичне подання таких клопотань, зокрема безпосередньо перед розглядом справи, свідчить про зловживання процесуальними правами з боку представника позивача, що суперечить вимогам частини третьої статті 45 КАС України.

Враховуючи, що особиста участь позивача та його представника в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно до приписів частини другої статті 313 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області 30 серпня 2000 року.

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , виданою на ім`я ОСОБА_1 , вона 01 червня 1995 року склала присягу державного службовця.

Наказом ДМС України від 19 липня 2021 року № 852-о ОСОБА_1 призначено з 20 липня 2021 року на посаду начальника Житомирської митниці як переможця конкурсу, шляхом укладання контракту про проходження державної служби.

19 липня 2021 року між позивачкою та ДМС України було укладено контракт № 6 про проходження державної служби.

Наказом ДМС України від 31 березня 2023 року № 12-дс «Про порушення дисциплінарного провадження» порушено дисциплінарне провадження стосовно начальника Житомирської митниці ОСОБА_1 .

Пунктами 2 та 3 наказу передбачено утворити дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 та затвердити її у складі, що додається.

Відсторонено начальника Житомирської митниці ОСОБА_2 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження.

У наказі в якості підстави його прийняття вказано доповідну записку Департаменту внутрішньої безпеки від 31 березня 2023 року № 25/139.

За результатами проведення дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією було складено подання від 02 травнґ 2023 року.

У поданні зазначено, що відповідно до доповідної записки Департаменту внутрішньої безпеки від 31 березня 2023 року № 25/139 Держмитслужбою отримано інформацію про те, що 30 березня 2023 року працівниками Київської міської прокуратури та СБУ в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000620 від 07 грудня 2022 року, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, на підставі частини третьої статті 233 Кримінального процесуального кодексу України проведено обшуки в службових кабінетах та за місцем проживання начальника Житомирської митниці ОСОБА_3 .

Цього ж дня начальника Житомирської митниці ОСОБА_4 затримано в порядку статті 208 КПК України.

У ході здійснення дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія отримала копію листа Служби безпеки України від 20 квітня 2023 року № 5/6/4/1-7835, яка була надана Департаментом внутрішньої безпеки Держмитслужби згідно зі службовою запискою від 21 квітня 2023 року № 25/177.

У листі зазначено, що ОСОБА_1 , яка обіймає посаду начальника Житомирської митниці, та ОСОБА_5 , який обіймає посаду начальника відділу Житомирської митниці, залучили громадянина України «О», який мав безпосередньо отримувати неправомірну вигоду від суб`єктів господарювання для подальшого розподілу між учасниками групи.

Діючи на виконання спільного злочинного умислу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, приблизно на початку грудня 2022 року ОСОБА_5 зустрівся із директором одного з підприємств - громадянином України «I» та повідомив, що для безперешкодного митного оформлення товарів останній має передавати працівникам Житомирської митниці неправомірну вигоду за кожну митну декларацію у сумі, яка буде залежати від вартості задекларованого товару.

Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, 24 січня 2023 року під час зустрічі з громадянином «I», яка відбувалася у приміщенні Житомирської митниці за адресою: місто Житомир, вулиця Перемоги, 25, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 повідомили останньому, що вони мають знати всю номенклатуру товарів, які останній планує завозити на митну територію України через митні пости в Житомирській області та, виходячи із переданих ним даних, пообіцяли пізніше повідомити умови проходження митних формальностей.

При цьому, ОСОБА_1 надала громадянину «I» вказівку передати всю необхідну інформацію ОСОБА_5 .

У подальшому 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 під час зустрічі з громадянином «I» висунула вимогу останньому щодо необхідності сплати неправомірної вигоди у розмірі 350 доларів США за кожен автомобіль з товаром, який він планує оформлювати на Житомирській митниці, в обмін на безперешкодне митне оформлення.

Також у ході вказаної зустрічі ОСОБА_1 надала вказівку ОСОБА_5 познайомити громадянина «I» із громадянином «О», якого залучила в якості посередника для отримання неправомірної вигоди на свою користь.

Так, 03 березня 2023 року громадянин «О», перебуваючи поблизу будівлі Житомирської митниці, зустрівся з громадянином «I» та повідомив останньому, що за оформлення завезеної партії товарів, з урахуванням встановлених тарифів, він має сплатити неправомірну вигоду у розмірі 1 750 доларів США (63 980 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2023 року).

Після цього, громадянин «О» завів громадянина «I» до будівлі Житомирської митниці, де останній зустрівся із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Вказані посадові особи в ході розмови з громадянином «I» підтвердили умови його подальшої роботи, висловлені громадянином «O», та з метою конспірації своїх протиправних дій запропонували залишити неправомірну вигоду в туалеті на першому поверсі будівлі.

Після того як громадянин «I» залишив грошові кошти в обумовленому ОСОБА_1 та ОСОБА_5 місці, ОСОБА_5 одразу зайшов до туалету та забрав неправомірну вигоду у розмірі 1 750 доларів США (63 980 грн за офіційним курсом НБУ станом на 03 березня 2023 року).

В подальшому 10 березня 2023 року під час зустрічі з громадянином «I», яка відбувалась у приміщенні Житомирської митниці, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою, із корисливих мотивів та усвідомлюючи протиправність своїх дій, повідомили громадянина «I», що в подальшому він має узгоджувати суму неправомірної вигоди та сплачувати її виключно через громадянина «О».

У зв`язку з цим, того ж дня громадянин «О», перебуваючи поблизу будівлі Житомирської митниці, зустрівся з громадянином «І» та діючи умисно, на виконання спільного із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 злочинного плану, із корисливим мотивом та усвідомлюючи протиправність своїх дій, отримав від громадянина ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 500 доларів США (18 280 грн станом на 10 березня 2023 року) для подальшого розподілу між членами групи.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 30 березня 2023 року, перебуваючи біля приміщення Житомирської митниці громадянин «О» зустрівся з громадянином «I», та діючи умисно, на виконання спільного з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 злочинного плану, з корисливим мотивом та усвідомлюючи протиправність своїх дій, повідомив останньому, що він має зустрітись з ОСОБА_1 , щоб йому довели інформацію про його прорахунки у взаємодії із Житомирською митницею.

На виконання вказівки громадянина «О» 30 березня 2023 року у приміщенні Житомирської митниці громадянин «І» зустрівся з ОСОБА_1 , яка вказала на недоліки при взаємодії з митницею та після проведення відповідного обговорення щодо розміру необхідної до сплати неправомірної вигоди, надала вказівку передати її через громадянина «О».

У подальшому, 30 березня 2023 року громадянин «О», перебуваючи у салоні належного йому автомобіля, припаркованого біля приміщення Житомирської митниці, діючи умисно, на виконання спільного із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 злочинного плану, з корисливим мотивом та усвідомлюючи протиправність своїх дій, отримав від громадянина ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 50 тис. грн. та 2 800 доларів США (102 368 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 30 березня 2023 року).

Після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та громадянин «О» були затримані на місці вчинення злочину.

Також, в ході дисциплінарного провадження службовою запискою Департаменту внутрішньої безпеки від 24 квітня 2023 року № 25/179 проінформовано дисциплінарну комісію про моніторинг засобів масової інформації, за результатом якого встановлено, що факт затримання начальника Житомирської митниці ОСОБА_8 за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України, висвітлено в багатьох інтернет-ресурсах, зокрема:

- Громадське телебачення: ІНФОРМАЦІЯ_2

- Українська правда: ІНФОРМАЦІЯ_3

-Бізнес-Цензор: ІНФОРМАЦІЯ_4

- Подробиці: ІНФОРМАЦІЯ_5;

- Інтернет-видання ІНФОРМАЦІЯ_6

- Фокус:ІНФОРМАЦІЯ_7;

- Судово-юридична газета: ІНФОРМАЦІЯ_8:

- Телеканал УНТ: ІНФОРМАЦІЯ_9

- Радіо Ера: ІНФОРМАЦІЯ_10

- Ліга. Фінанси: ІНФОРМАЦІЯ_11;

- Корреспондент: ІНФОРМАЦІЯ_12

- Антикор: ІНФОРМАЦІЯ_13

Зазначені в листі СБУ факти, які висвітлено в ЗМІ, викликали суспільний резонанс та нанесли шкоду авторитету Держмитслужби, а також призвели до репутаційних втрат з огляду на рівень посади, яку займає ОСОБА_9 , підриву довіри до Держмитслужби як органу публічної влади.

Вказані дії ОСОБА_9 допустила в умовах воєнного стану, коли весь державний механізм, кожен державний службовець повинен працювати з максимальною віддачею, всіма своїми діями сприяти та наближувати Перемогу. У той час як вся країна працює для єдиної надмети, ОСОБА_1 - посадова особа Державної митної служби України, допустила вчинки, які викликають обурення та огиду у всього суспільства.

Обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку: несумлінне виконання посадових обов`язків, неповага до прав, свобод і законних інтересів громадянина, честі держави.

Комісія у поданні зазначила, що допущений ОСОБА_10 дисциплінарний проступок характеризується шкідливим впливом на рівень службової дисципліни в Держмитслужбі та шкодить її авторитету, як державному органу, в цілому.

За характером дисциплінарний проступок є тяжким.

Листом Держмитслужби від 25 квітня 2023 року № 12/12-03/10/319 ОСОБА_11 запрошено на засідання дисциплінарної комісії 01 травня 2023 року для надання пояснень під час розгляду її дисциплінарної справи та запропоновано надати такі пояснення письмово на електронну адресу голови дисциплінарної комісії та/або секретаря дисциплінарної комісії. Крім цього, наголошено на можливості прийняття участі у засіданні дисциплінарної комісії дистанційно в режимі відеоконференції.

01 травня 2023 року ОСОБА_9 на засідання не прибула та пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження стосовно неї, не надала. Заява про участь у засіданні дисциплінарної комісії дистанційно в режимі відеоконференції - не надходила.

Листом Житомирської митниці від 21 квітня 2023 року № 7.19-2/25/4/2843 дисциплінарній комісії надано пояснення посадових осіб Житомирської митниці, яким могли бути відомі обставини, що стали підставою для порушення вказаного дисциплінарного провадження.

Надані пояснення враховані дисциплінарною комісією та долучені до дисциплінарної справи. Зміст наданих пояснень посадовими особами Житомирської митниці жодним чином не спростовують факт вчинення ОСОБА_12 дисциплінарного проступку.

Під час засідання дисциплінарної комісії клопотань про ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи ОСОБА_9 не заявляла.

У поданні комісія дійшла висновків про те, що за результатами дисциплінарного провадження підтверджено наявність у діях ОСОБА_1 вчинення таких дисциплінарних проступків: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) дії, що шкодять авторитету державної служби.

Комісією було рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 , начальника Житомирської митниці, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби відповідно до пункту 4 частини 1 статті 66 Закону України «Про державну службу».

На підставі вказаного подання Державною митною службою України було прийнято наказ від 18 травня 2023 року № 21-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби та припинено державну службу 18 травня 2023 року начальнику Житомирської митниці ОСОБА_1 за порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби, припинивши дію контракту про проходження державної служби від 19 серпня 2021 року № 6.

19 травня 2023 року ДМС України прийнято наказ № 22-дс, яким внесено зміни до пункту 1 наказу Держмитслужби від 18 травня 2023 року № 21-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», замінивши цифри та знаки « 19.08.2021» на « 19.07.2021».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем наказу про звільнення з державної служби, позивачка звернулась з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі-Закон № 889-VIII, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною другою статті 1 Закону №889-VIII встановлено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Основні обов`язки державного службовця закріплені у частині першої статті 8 Закону № 889-VIII, відповідно до якої державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Частиною другою статті 8 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов`язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно з частинами першою-другою статті 62 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом (частина друга статті 64 Закону № 889-VIII).

Частиною першою статті 65 Закону № 889-VIII регламентовано, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частинами другою і третьою статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками, зокрема, є:

- порушення Присяги державного службовця (пункт 1);

- дії, що шкодять авторитету державної служби (пункт 4).

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною п`ятою статті 65 Закону № 889-VIII встановлено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (частина п`ята статті 66 Закону № 889-VIII).

За приписами частини першої статті 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Відповідно до частин першої-третьої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Частинами десятою-одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII визначено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону № 889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Відповідно до частин першої та другої статті 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Статтею 75 Закону № 889-VIII визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

З матеріалів справи вбачається, що подання дисциплінарної комісії щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності було оформлено 03 травня 2023 року, а наказ про її звільнення з посади державної служби видано 18 травня 2023 року.

Однак у справі також наявна резолюція в.о. Голови Держмитслужби на поданні дисциплінарної комісії, датована 08 травня 2023 року, тобто фактична дата отримання суб`єктом призначення пропозицій дисциплінарної комісії є 08 травня 2023 року.

Від цієї дати строк у 10 календарних днів спливав 18 травня 2023 року включно. Відповідно, наказ про звільнення, виданий саме цього дня, був прийнятий у межах строку, встановленого частиною другою статті 77 Закону № 889-VIII.

Отже, доводи апелянтки про порушення строку для прийняття рішення є необґрунтованими та спростовуються реальними обставинами справи.

Окрім того, слід зазначити, що вирішальне значення має 6-місячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлений частиною третьою статті 32 та частиною п`ятою статті 74 Закону № 889-VIII, порушення якого тягне скасування рішення про застосування дисциплінарне стягнення.

У даному випадку вимоги зазначених положень закону щодо строку притягнення до дисциплінарної відповідальності дотримано, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було застосовано у межах шести місяців з дня виявлення проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Матеріалами справи підтверджено, що день виявлення проступку, за який ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, припадає на березень 2023 року, а наказ про звільнення видано 18 травня 2023 року, тобто у межах передбаченого законом строку. Таким чином, підстав для скасування дисциплінарного стягнення у зв`язку з порушенням строків не встановлено.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Частинами п`ятою-шостою статті 77 Закону № 889-VIII визначено, що пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Пунктом 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII обумовлено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1039 (далі - Порядок № 1039).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія (пункт 7 Порядку № 1039).

Відповідно до пункту 33 Порядку №1039 комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Пунктом 34 Порядку №1039 передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні. Члени Комісії, дисциплінарної комісії мають право викласти свою окрему думку, яка додається до пропозиції (подання).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередня поведінка державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи, що відповідають вимогам частини другої статті 73 Закону № 889-VIII і бути належним чином обґрунтованим.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2024 року у справі № 260/5092/23, в якій зазначено, що адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами дисциплінарної справи, тощо.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного проступку;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи відповідає застосований вид стягнення вимогам закону.

З матеріалів справи слідує, що спірним наказом до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби з підстав вчинення ОСОБА_1 таких дисциплінарних проступків як порушення Присяги державного службовця та вчинення дії, що шкодять авторитету державної служби.

Поняття присяги державного службовця сформульовано в статті 36 Закону № 889-VIII, згідно з частиною першою якої особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:

«Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

З тексту Присяги випливає, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їхнє виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.

Аналогічний висновок міститься у рішенні Конституційного Суду України від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп/2011.

За такого правового врегулювання порушення Присяги необхідно розуміти як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Водночас порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Отже, звільнення за порушення Присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

За таких обставин, звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного авторитету органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватись як альтернативні.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 травня 2022 року у справі № 420/6190/20.

Верховний Суд, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Отож, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження державної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв`язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Однак вони не є ідентичними, а є заходами різних видів відповідальності.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 803/1303/16, від 05 червня 2019 року у справі № 826/13803/16, від 14 квітня 2020 року у справі № 815/6549/16, від 28 січня 2021 року у справі № 803/1564/16.

З матеріалів справи вбачається, що інформація про факт затримання позивачки за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України, з висвітленими подробицями його вчинення, було опубліковано у низці національних інтернет-ресурсів, набула широкого національного інформаційного розголосу, що дискредитує не тільки посадову особу, а й державний орган, в якому така особа проходить державну службу.

Згідно з статтею 22 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Такими особами в силу вимог статті 3 вказаного Закону є посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Корупційні злочини ослаблюють оборону, економіку та міжнародний імідж України, а набуття розголосу зазначеними подіями у засобах масової інформації завдає шкоду, в даному випадку Державній митній службі України, у вигляді підриву довіри до відповідного органу та репутаційних втрат з огляду на посаду, яку займала позивачка.

Як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що висновки дисциплінарної комісії щодо вчинення нею дисциплінарного проступку були побудовані виключно на факті проведення правоохоронними органами обшуку в її службовому кабінеті в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000620. Водночас станом на дату прийняття спірного наказу обвинувального вироку щодо неї не було постановлено, а сама підозра без доведеності вини не може свідчити про порушення присяги державного службовця чи завдання шкоди авторитету державної служби.

Апелянтка також зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів її причетності до одержання неправомірної вигоди, а за місцем її роботи чи проживання грошові кошти не вилучалися. Натомість вилучені кошти, які були передані іншій особі - ОСОБА_13 , є платою за фактично надані послуги з оформлення митних декларацій. Стверджує, що звернення представника ТОВ «Хеймпі Фаст» до посадових осіб митниці мало характер навмисної провокації, а не вирішення митних питань.

Однак колегія суддів вважає ці доводи такими, що не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та не дають підстав для висновку про незаконність прийнятих рішень. Як правильно зазначено у рішенні суду першої інстанції, дисциплінарна відповідальність не є похідною від кримінальної і не вимагає наявності обвинувального вироку. Матеріали дисциплінарної справи, зібрані у межах провадження, містять достатні фактичні дані для встановлення наявності ознак дисциплінарного проступку у вигляді порушення Присяги державного службовця, а сам порядок проведення провадження та прийняття наказу про звільнення відповідає вимогам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу й посилання апелянтки на те, що вона особисто не отримувала жодних грошових коштів, а її дії не були спрямовані на одержання неправомірної вигоди. Дисциплінарна відповідальність не тотожна кримінальній, а тому не потребує доведення прямого умислу або встановлення факту особистого збагачення. Для визнання наявності дисциплінарного проступку достатнім є встановлення того, що дії (або бездіяльність) посадової особи об`єктивно суперечать інтересам служби, завдають шкоди її авторитету та не відповідають присязі державного службовця. Як з`ясовано у межах дисциплінарного провадження, ОСОБА_1 , обіймаючи керівну посаду, не вжила заходів для припинення незаконної практики, допущеної у підпорядкованому їй органі, чим фактично толерувала порушення службової дисципліни. Це виключає можливість продовження нею публічної служби та обґрунтовує обраний вид дисциплінарного стягнення.

Крім того, апелянткою не надано жодних належних чи допустимих доказів, які б ставили під сумнів правомірність висновків дисциплінарної комісії або свідчили про відсутність у її діях складу проступку. Обставини, на які посилається апелянтка, мають переважно оціночний характер, не підтверджені доказами та не змінюють загальної правової оцінки ситуації, що склалася.

Доводи апеляційної скарги про те, що дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 застосовано без урахування принципу індивідуалізації відповідальності, а також з огляду на те, що грошові кошти, вилучені у межах досудового розслідування, не належали позивачці, не є обставинами, що звільняють позивачку від дисциплінарної відповідальності. Як встановлено дисциплінарною комісією та підтверджується матеріалами справи, дії позивачки як керівника митного органу полягали у сприянні оформленню митних декларацій в інтересах окремого суб`єкта господарювання в обхід загальновстановленої процедури. Саме позивачка забезпечувала організаційне покриття цій діяльності, надаючи розпорядження підлеглим, що свідчить про її службову участь у схемі, яка має ознаки дисциплінарного проступку. За таких обставин, притягнення позивачки до відповідальності не суперечить принципу індивідуалізації та відповідає її статусу керівника органу, на якого покладено обов`язок забезпечення дотримання стандартів державної служби.

Отже, дисциплінарна комісія обґрунтовано дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, що полягає у порушенні Присяги державного службовця та вчиненні дій, які суперечать інтересам державної служби, підривають авторитет органу публічної влади та довіру до нього як до носія публічної влади. У матеріалах дисциплінарного провадження зафіксовані конкретні фактичні обставини, що свідчать про несумісність поведінки позивачки з високими стандартами етичної поведінки державного службовця, що, у свою чергу, унеможливлює її подальше перебування на публічній службі. Саме тому обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає критеріям законності, необхідності та пропорційності.

В свою чергу слід зауважити, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення присяги є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. При цьому наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить державну службу, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, у разі встановлення під час службового розслідування вчинення дій, які свідчать про порушення Присяги державного службовця, зокрема якщо поведінка особи суперечить інтересам державної служби, підриває авторитет органу публічної влади та унеможливлює подальше виконання службових обов`язків.

Наказ про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивачки у скоєнні злочину є компетенцією суду під час розгляду кримінальної справи.

Враховуючи те, що позивачку притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 813/2781/16).

З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи позивачки про те, що спірні накази є незаконними лише через те, що були прийняті на підставі повідомлення про підозру. Як правильно зазначив суд, матеріали досудового розслідування можуть бути використані в дисциплінарному провадженні як докази на підтвердження фактичних обставин, що мають значення для встановлення наявності чи відсутності дисциплінарного проступку. Цей підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 9901/918/18.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії позивачки, яка, обіймаючи посаду начальника Житомирської митниці, допустила поведінку, яка підриває довіру до неї як до державного службовця, суперечить присязі, покладеним обов`язкам і завдає шкоди авторитету державної служби, утворюють склад дисциплінарного проступку. При цьому дисциплінарне провадження проведене з дотриманням вимог закону, подання комісії містить належне обґрунтування, а обраний вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості проступку та характеру порушення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та вважає застосоване до неї стягнення у вигляді звільнення з посади пропорційним, правомірним і таким, що не потребує заміни на інший, м`якший захід дисциплінарного впливу.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бабікова Олександра Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Файдюк В.В.

Кобаль М.І.

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2025.