Справа № 420/25329/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25329/24

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В. Дата і місце ухвалення: 21.05.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому, з урахуванням заяви від 26.02.2025р. про уточнення позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області №28 від 07.12.2023р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На звернення до органу ПФУ із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, рішенням №28 від 07.12.2023р. Головне управління відмовило ОСОБА_1 у призначенні такої допомоги, з посиланням на те, що на день досягнення пенсійного віку позивач не працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, а саме: станом на 01.09.2022р. працювала на посаді асистента вчителя. Таке рішення ОСОБА_1 вважає незаконним та зазначала, що згідно посадової інструкції, працюючи на посаді асистента вчителя, вона виконувала функції педагогічного працівника. Зазначена посада дійсно не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на який дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993р. №909. Разом із тим, постановою КМУ від 14.06.2000р. №963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням віднесено до посад педагогічних працівників. На підставі вказаного, за твердженнями позивача, вона має право на грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №28 від 07.12.2023р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що не підлягає оподаткуванню, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 21.05.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посланням відповідача на відсутність у позивача права на грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV. За записами трудової книжки ОСОБА_1 остання у період з 01.09.2022р. по теперішній час працює на посаді асистента вчителя. Зазначена посада не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на який дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993р. №909.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, зобов`язуючи ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 спірну грошову допомогу, втрутився в дискреційні повноваження відповідача.

Апелянт стверджує, що при стягненні з ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача судового збору судом не враховано положень ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якій визначено вичерпний перелік видатків, на які використовуються кошти Пенсійного Фонду України. Чинним законодавством заборонено використання коштів Пенсійного Фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 29.07.2023р. перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На день призначення пенсії позивач мала страховий стаж 39 років 8 місяців 23 дні.

Стаж у сфері освіти зарахований з 09.09.1983р. по 31.03.2011р. (27 років 6 місяців 23 дні), з 01.05.2011р. по 31.08.2018р. (7 років 4 місяці), з 01.09.2018р. по 31.08.2022р. (4 роки).

Починаючи з 01.09.2022р. ОСОБА_1 працює на посаді асистента вчителя в Орлівському закладі загальної середньої освіти Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

11.09.2023р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом №39030/03-16 від 07.12.2023р. Головне управління повідомило позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

До відповіді було додано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №28 від 07.12.2023р., в якому зазначено, що на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 не працювала на посаді в закладі освіти, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а працювала на посаді асистента вчителя.

Не погоджуючись з правомірністю рішення ГУ ПФУ в Одеській області №28 від 07.12.2023р. ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та скасовуючи спірне рішення відповідача, виходив з того, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, виходом на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Суд зазначив, що посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу дійсно не значиться у Переліку №909. Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000р. затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням віднесено до посад педагогічних працівників. А відтак, за висновками суду, посада, на якій працювала ОСОБА_1 на момент досягнення пенсійного віку, є такою, що відноситься до посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), частиною 1 статті 9 якого було передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пункт 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV передбачає, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011р. №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

У постанові від 15.06.2022р. у справі №200/854/19-а Верховний Суд зазначив, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

У постановах від 22.02.2024р. у справі №260/323/20, від 21.03.2024р. у справі №580/2737/23 Верховний Суд зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах, досягненням пенсійного віку, працюючи на цих роботах, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

В Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909, посада асистента вчителя не віднесена до посад у освітніх закладах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Разом із тим, Законом України «Про освіту» вставлена обов`язковість закладу освіти, що забезпечує здобуття загальної середньої освіти, створення умов для досягнення здобувачами освіти результатів навчання, передбачених у відповідному Державному стандарті загальної середньої освіти.

Процедура досягнення здобувачами освіти результатів навчання, передбачених у відповідному Державному стандарті загальної середньої освіти, визначається освітньою програмою закладу освіти.

Держава зобов`язана забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти на рівні Державних стандартів загальної середньої освіти.

Для забезпечення досягнення особами з особливими освітніми потребами результатів навчання, передбачених у відповідному Державному стандарті загальної середньої освіти, до штату закладу освіти вводиться посада «асистента вчителя».

Згідно ст.57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, крім іншого, пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України.

Згідно положень частини шостої статті 26 Закону України «Про повну загальну середню освіту» асистент вчителя забезпечує особистісно орієнтоване спрямування освітнього процесу для учня з особливими освітніми потребами.

З наведеного убачається, що посада асистента вчителя вводиться до штату закладу освіти для того, щоб діти, котрі мають особливі освітні потреби, досягли тих результатів навчання, які передбачені у відповідному Державному стандарті загальної середньої освіти.

Постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000р. затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням віднесено до посад педагогічних працівників.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 06.12.2010р. №1205, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2010 року за №1308/18603, затверджено Типові штатні нормативи закладів загальної середньої освіти, які поширюються на усі типи закладів загальної середньої освіти.

Згідно даного Наказу, посада «асистент вчителя» вводиться у школах, де запроваджене інклюзивне навчання, для роботи з учнями з особливими освітніми потребами з розрахунку 1 ставка на клас, у якому навчаються такі діти.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про повну загальну середню освіту» Кабінет Міністрів України постановою від 15 вересня 2021 року №957 затвердив Порядок організації інклюзивного навчання у закладах загальної середньої освіти.

Пунктом 17 цього Порядку встановлено, що організацію інклюзивного навчання учнів забезпечує асистент вчителя, посадові обов`язки якого визначаються його посадовою інструкцією, що затверджується керівником закладу освіти відповідно до вимог законодавства.

Згідно посадової інструкції, яка додана до позову, позивач, працюючи на посаді асистента вчителя, виконувала функції педагогічного працівника, зокрема, навчально-розвивальну функцію: співпрацювала з вчителем класу, надавала освітні послуги, спрямовані на задоволення освітніх потреб, дбала про професійне соціально-педагогічний супровід дітей з особливими освітніми потребами, дбала про професійне самовизначення та соціальну адаптацію учнів. Сприяла розвитку дітей з особливими освітніми потребами, поліпшенню їхнього психоемоційного стану. Стимулювала розвиток соціальної активності дітей, сприяла виявленню та розкриттю їхніх здібностей, талантів, обдарувань шляхом їх участі у науковій, технічній, художній творчості.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посада асистента вчителя, на якій працювала позивач на момент досягнення пенсійного віку, є такою, що відноситься до посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

А відтак, позивач підпадає під дію п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням того, що позивач має всі необхідні умови для призначення та виплати грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання органу пенсійного забезпечення нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Твердження апелянта про те, що суд втрутився в дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Одеській області колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за наведених обставин у відповідача існує єдиний законний варіант поведінки.

Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Що ж до посилань апелянта на те, що судом необґрунтовано стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, то колегія суддів зазначає, що розподіл судових витрат по справі здійснено судом першої інстанції за правилами статті 139 КАС України.

Ні вказаною нормою, а ні жодною іншою нормою Кодексу вирішення питання ро розподіл судових витрат по справі не поставлено в залежність від наявності/відсутності бюджетних асигнувань на сплату судового збору у відповідача суб`єкта владних повноважень, не на користь якого прийнято судове рішення по справі.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 липня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук