Справа № 693/941/25
Суддя: Прилуцький В. О.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 693/941/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 липня 2025 року Суддя Смілянського міського суду Черкаської області Прилуцький В.О., розглянувши матеріали позовної заяви поданої представником позивача, адвокатом Вакулою Андрієм Віталійовичем в інтересах ОСОБА_1 до Берестинського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області та поліцейського управління патрульної поліції в Харківській області Сича Богдана Івановича про визнання незаконною та скасування постанови БАВ № 199185 від 10 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Вакула В.М. звернувся до Жашківського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом за змістом якого просить скасувати постанову БАВ № 199185 від 10 січня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Жашківського районного суду Черкаської області від 03 липня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до Берестинського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області та поліцейського управління патрульної поліції в Харківській області Сича Б.І. про визнання незаконною та скасування постанови БАВ № 199185 від 10 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП передано Смілянському міськрайонному суду Черкаської області.

Вирішуючи питання про відкриття провадження за даною позовною заявою, вважаю, що вона не в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а тому її належить залишити без руху, з наданням позивачу достатнього строку для усунення наявних недоліків.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 122, ч. 2 ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно ст. 289 КУпАП у разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Приписами ч. 1 ст. 123 КАС України передбачено, що в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зокрема суд звертає увагу, що у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови серії БАВ № 199185 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУаАП вона винесена 10 січня 2025 року.

При цьому, в позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що про наявність постанови про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП він дізнався лише 25 червня 2025 року, коли адвокат ознайомлювався з матеріалами справи та отримав копію оскаржуваної постанови, тому вважає, що строк звернення до суду пропущений із поважних причин.

Вказане тлумачення позивачем положень ч.ч. 1,3 ст. 122 КАС України є помилковим, оскільки ч. 2 ст. 286 КАС України та ст. 289 КУпАП чітко визначено, що 10-денний строк на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності починається саме з дня ухвалення відповідного рішення (постанови) та іншого початку обліку строку на його оскарження положення національного законодавства не містять.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (Рішення від 21 лютого 1975 року в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», Рішення від 27 лютого 1980 року в справі «Девеер проти Бельгії»).

Таким чином, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, оскільки після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас позивач, в силу власного помилкового тлумачення законодавства, необґрунтовано, не дотримуючись встановленого законодавством порядку, фактично позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, отже не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Додатки до позовної заяви не містять заяви про поновлення строку звернення до суду, а зміст позовної заяви не містить інформації як про наявність поважних причин пропуску такого строку та тривалої відсутності інтересу позивача щодо результатів розгляду питання про притягнення його до адміністративної відповідальності з урахуванням його безпосередньої обізнаності про факт повідомлення його інспектором, про те, що після з`ясування обставин навчання буде вирішуватись питання про притягнення його до адміністративної відповідальності (як зазначив сам позивач у позовній заяві).

Крім того, позивач зазначає, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 25 червня 2025 року під час ознайомлення адвоката із матеріалами справи та отримання її копії. До матеріалів позовної заяви позивач додає копію оскаржуваної постанови. Однак жодних доказів про те, що копія постанови ним чи адвокатом була отримана 25 червня 2025 року, саме під час розгляду іншої адміністративної справи в Сумському районному суді, матеріали позову не містять.

Надана до позовної заяви копія заяви про ознайомлення з матеріалами справи в Сумському районному суді Сумської області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАп, підтверджує факт лише ознайомлення адвоката Вакули В.М. із матеріалами справи № 587/2182/25, а не про отримання копії оскаржуваної постанови.

Відповідно до змісту ст.ст. 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Суд також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Таким чином позивачу слід надати до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом із зазначенням поважності причин такого пропуску та наданням відповідних доказів, які б могли підтвердити зазначені обставини.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач зазначив відповідачами районний відділ ГУНП та працівника патрульної поліції.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають у тому числі справи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 126 КУпАП.

Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеномуКодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, органи поліції, яким є Берестинський РВП ГУНП в Харківській області діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні відділи поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17 та від 26 грудня 2019 року у справі за № 724/716/16-а.

Згідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Додатково вважаю за необхідно зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідач є обов`язковим учасником адміністративного процесу його стороною. Основною ознакою сторін адміністративного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного права уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У зв`язку з чим, позивачу слід визначитися з належним відповідачем по справі до прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві позивач зобов`язаний зазначити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

З позовної заяви вбачається, що позов подано до двох відповідачів: Берестинського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області та поліцейського управління патрульної поліції в Харківській області Сича Б.І.

Звертаю увагу позивача на те, що як зі змісту позовної заяви так і з прохальної частини позовних вимог позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається обґрунтування позовних вимог до обох відповідачів та вимог відносно них.

Позивачу, відповідно до вимог ст. 160 КАС України, в позовній заяві слід зазначити дані відповідача суб`єкта владних повноважень, зокрема: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); відомі номери засобів зв`язку; офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Щодо відповідача - фізичної особи: реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу); відомі номери засобів зв`язку; офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Крім того з позовної заяви вбачається, що позивачем до матеріалів позову не додано квитанцію про сплату ним судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ.

Відповідно до статті 4 Закону країни «Про судовий збір» за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року при розгляді справи № 543/775/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, позивачем за подання даного позову має бути сплачено судовий збір.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом п`ятим частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (605,60 гривень).

Як вбачається з адміністративного позову, позивачем до позовної заяви недолучено документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень на наступний рахунок:

отримувач коштів - ГУК у Черк.обл./тгм.Сміла/22030101;

код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37930566;

банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.);

код банку отримувача (МФО) - 899998 ;

рахунок отримувача - UA0023753;

код класифікації доходів бюджету 22030101.

Крім того, позивачу слід звернути увагу і на те, що частиною 1 статті 57 КАС України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", повноваження адвоката як представника в адміністративному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Слід зазначити, що представництво в суді це процесуальна діяльність представника, яка здійснюється в межах наявних у нього повноважень від імені та в інтересах сторін та інших експонованих осіб.

Відповідно до частини 4 статті 59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, остання подана представником позивача - адвокатом Вакулою В.М. (згідно ордеру).

На підтвердження своїх повноважень до матеріалів позовної заяви останнім додано копію ордеру серії ВМ № 1055271.

Окрім того, підпунктом 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, встановлено, що ордер повинен містити реквізити щодо назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Типова форма ордера на надання правової допомоги, наведена у додатку 1 до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, яка діє станом на даний час, також містить реквізит "назва органу, у якому надається правова допомога".

Отже, чинним законодавством сформульовано вимогу стосовно зазначення конкретної назви органу, зокрема, суду, котра повинна бути окремо зазначена в ордері на надання правової допомоги, а саме в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога".

Таким чином, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна офіційна назва такого органу, зокрема, суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №9901/939/18 зроблено висновок про те, що якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду, у якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Викладене узгоджується також з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №320/9683/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з наданої представником позивача - адвокатом Вакулою В.М. копії ордеру серії ВМ № 1055271 в графі "назва органу, у якому надається правова допомога" зазначено "Жашківський районний суд Черкаської області суди Черкаської області".

З наведених вище міркувань суд доходить до переконання про те, що зазначення в ордері у графі "назва органу, у якому надається правова допомога" «Жашківський районний суд Черкаської області суди Черкаської області" не може підтверджувати повноваження адвоката на здійснення представництва прав, свобод та інтересів особи, якій надається правова допомога, у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області.

При цьому, повноваження адвоката можна підтвердити саме оригіналом ордера (постанова КАС у складі ВС, 18.10.18, справа №811/1507/18 (пункт 24), ухвали судді КЦС у складі ВС: 29.05.19, справа №202/5348/18; 18.06.19, справа №263/11247/14-ц; 04.07.19, справа №752/12614/16-ц; ухвали судді КАС у складі ВС: 09.08.18, справи №826/14170/17 і №826/19995/16; 31.10.18, справа №9901/847/18 29.10.19, справа №620/1404/19; 06.11.19 і 18.11.19, справа №160/4411/19; 02.12.19, справа №460/620/15-а; 12.06.20, справа №580/3478/19).

Крім іншого, позивачем відповідно до вимог п. 7, 8 ч. 5 ст. 161 КАС України в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, незазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Ч.1 ст.169 КАС України, передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до змісту положень ч.ч. 3, 4 ст. 169 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу. Позовна заява повертається позивачеві, крім іншого, у випадку якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123,160, 161, 169, 241-243, 248, 286, 294, 295 КАС України, ст. 289 КУпАП, судя,-

ухвалив:

Залишити без руху адміністративний позов представника позивача, адвоката Вакули адима Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Берестинського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області та поліцейського управління патрульної поліції в Харківській області Сича Богдана Івановича про визнання незаконною та скасування постанови БАВ № 199185 від 10 січня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Надати позивачу строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали, усунути вказані недоліки позовної заяви.

У разі не усунення недоліків, зазначених в ухвалі, у встановлений строк, позовну заяву вважати неподаною та повернути її позивачеві з усіма додатками до неї.

Копію ухвали надіслати позивачу та його представнику, адвокату Вакулі В.М.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя : В.О. Прилуцький