Справа № 300/2429/25
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" липня 2025 р. справа № 300/2429/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діж представник Говзан Микола Миколайович, до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (позивач), в інтересах якого діж представник Говзан Микола Миколайович (представник позивача), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (відповідач), в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Івано-Франківській області №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» від 20.03.2025;
- визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Івано-Франківській області №521 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області» від 26.03.2025 щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на посаду БПОП «Стрілецький» ГУНП в Івано-Франківській області з часу звільнення та стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення до дня поновлення на роботі.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивач проходив службу в ГУНП в Івано-Франківській області. 22.03.2025 заступником командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області підполковником поліції Гуменюком М.М. було доведено до відома позивача наказ №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» від 20.03.2025. Відповідно до вказаного наказу позивача відряджено з 21.03.2025 до особливого розпорядження (але не більш 180 діб) до Донецької області. Після ознайомлення з наказом позивач повідомив про неможливість його виконання, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Крім того, на відео зафіксовано, що позивач не відмовляється від виконання наказу, однак після того, як йому буде надана належна медична допомога і по стану здоров`я позивач зможе його виконувати. Звернено увагу, що після оголошення наказу, позивача було госпіталізовано та поміщено на стаціонарне лікування в КНП «Ратнівська центральна районна лікарня», де він проходив лікування з 22.03.2025 по 24.03.2025. В подальшому до 28.03.2025 позивач перебував на лікарняному. 28.03.2025 позивача було повідомлено про необхідність прибути до ГУНП в Івано-Франківській області. Після прибуття позивача до ГУНП в Івано-Франківській області його було ознайомлено із наказом №521 від 26.03.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області. На думку позивача, такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню, адже у відповідності до ст. 56 Закону України «Про Національну поліцію України», якщо наказ неможливо виконати через фізичні або інші об`єктивні причини, можна подати відповідні обґрунтування. Якщо наказ не може бути виконаний через стан здоров`я, це має бути підтверджено медичним висновком, наприклад листком непрацездатності.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
20.05.2025 на адресу суду від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача зазначає, що наказом ГУНП в Івано-Франківській області з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки факту щодо можливого порушення вимог службової дисципліни, а саме за відомостями, викладеними у рапорті командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області полковника поліції Ковалюка М.М. з приводу невиконання наказу поліцейськими, в тому числі ОСОБА_1 , призначено службове розслідування у формі письмового провадження. Дисциплінарною комісією було встановлено, що 22.03.2025 позивачу було доведено до відома наказ від 20.03.2025 №124о/с. Однак позивач відмовився підписувати та виконувати вказаний наказ. Чіткої причини своєї відмови позивач не вказав, від написання письмових пояснень з даного приводу відмовився. Представник відповідача зауважив, що на час ознайомлення із наказом ОСОБА_1 на лікарняному не перебував. Під час проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією ГУНП здійснено перегляд відеозапису долученого до рапорту ОСОБА_2 , за результатами якого встановлено факт ознайомлення з наказом шляхом зачитування наказу ГУНП в Івано-Франківській області від 20.03.2025 №124 капітану поліції ОСОБА_1 . Після чого, ОСОБА_1 разом з іншими поліцейськими відмовився від його виконання. При цьому капітан поліції ОСОБА_1 усно пояснив, що не може виконувати наказ ніби-то через погіршення стану здоров`я. Представник відповідача стверджує, що фактичної своїми діями позивач відмовився виконувати наказ щодо його безпосередньої участі в заходах із оборони держави. До моменту доведення наказу жоден із поліцейських не вказував про будь-які перепони у виконанні службових завдань. Відповідно такі дії поліцейських порушують службову дисципліну, негативно впливають на морально-психологічний стан колективу в цілому.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.
ОСОБА_1 проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) (а.с.67).
Наказом ГУНП в Івано-Франківській області від 23.10.2024 №481 о/с капітана поліції ОСОБА_1 відряджено до ГУНП у Волинській області, для виконання обовязків на посадах командування, штабів та ротних тактичних груп батальйонів ЗБП «Скеля».
22.03.2025 заступником командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області підполковник поліції Гуменюком М.М. доведено до відома шляхом зачитування капітану поліції ОСОБА_1 наказ ГУНП в Івано-Франківській області №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» від 20.03.2025.
Відповідно до вищевказаного наказу позивача з 21.03.2025 до особливого розпорядження відряджено до Донецької області.
Після оголошення зазначеного вище наказу позивач надав пояснення, що не відмовляється виконувати наказ. Проте не може його виконати на даний момент, оскільки його стан здоров`я погіршився, він потребує медичної допомоги. Крім того, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста він потребує операційного втрачання, просив надати можливість звернутися до лікаря, а також повідомив що в разі необхідності може надати підтверджуючі документи , які підтверджують його стан здоров`я. Вказане підтверджується дослідженим судом відеозаписом, наявним у матеріалах справи.
22.03.2025 заступником командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області підполковник поліції Гуменюком М.М. подано рапорт, у якому зазначено, що після зачитування наказу ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ начальника ГУНП в Івано-Франківській області №124 о/с від 20.03.2025.
Надалі, наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.03.2025 №489 призначено службове розслідування у формі письмового провадження, у зв`язку із невиконанням наказу поліцейськими взводу №2 роти №1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_1
26.03.2025 складено висновок службового розслідування, проведеного за відомостями, викладеними у рапорті командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області.
У висновку зафіксовано, що за фактом ознайомлення шляхом зачитування наказу ГУНП в Івано-Франківській області від 20.03.2025 №124 о/с дск ОСОБА_1 відмовився від його виконання. При цьому капітан поліції ОСОБА_1 дав усне пояснення про погане самопочуття та скарги на погіршення стану здоров`я. 22.03.2025 о 12:50 ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою в КНП «Ратнівська центральна районна лікарня» із попереднім медичним діагнозом «виразкова хвороба цибулини дванадцятипалої кишки, шлунково-стравохідний пролапс, ГЕРХ з езофагітом» та був госпіталізований та стаціонарне лікування.
У ході проведення службового розслідування комісія дійшла висновку, що капітаном поліції ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок. Така вина проявилася в прямому умислі, тобто він порушуючи вимоги законодавства, свідомо допустив настання несприятливих наслідків, які в свою чергу негативно впливають на імідж як поліції, так і органів державної влади загалом, підривають віру громадян у спроможності поліції на високому професійному рівні здійснювати покладені на неї завдання з охорони прав та свобод людини, забезпечення публічної безпеки та порядку, а також у виконанні завдань по відсічі збройної агресії проти України, в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану. Скоєння інспектором взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецьким) ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_1 дисциплінарного проступку стало можливим внаслідок відвертого ігнорування та недотримання ним основоположних засад діяльності поліції та вимог п.1,2,6 ч. 1 ст. 18 розділу ІІІ, ч.2 ст. 24 розділу IV Закону України «Про національну поліцію», п. 1,2,4,6,13 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Таким чином, за порушення норм капітан поліції ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області від 26.03.2025 №521 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні службової дисципліни та вимог п.1,2,6 ч. 1 ст. 18 розділу ІІІ, ч.2 ст. 24 розділу IV Закону України «Про національну поліцію», п. 1,2,4,6,13 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України та п.п. 2,4,5,6,22,23 розділу ІІ в частині обов`язків посадової інструкції стрільця-водія відділення №2 взводу №2 роти №2 стрілецького батальйону №3 Зведеної бригади поліції при Головному управлінні Національної поліції України у Волинській області під умовним найменуванням «Скеля» до інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Вважаючи накази від 20.03.2025 №124 о/с дск та від 26.03.2025 №521 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі також - Закон № 580) поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Обов`язки поліцейського передбачені ч.1 ст.18 цього ж Закону, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Частиною першою статті 64 Закону №580 визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає присягу на вірність Українському народові та усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
З тексту присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить. невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі №160/6819/19.
Між тим інститут присяги поліцейського вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове та бездоганне дотримання публічним службовцем поліцейським Закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності. При цьому, у кореспонденції з частиною 2 статті 18 Закону №580 інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.
Відповідно до п. 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію»; «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді
Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», органи Національної поліції України беруть участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Наказом Національної поліції України від 09.08.2022 року №568 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», який видано на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», особовий склад органів, підрозділів та установ поліції до завершення воєнного стану переведено на посилений варіант службової діяльності.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, визначаються підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень.
Нормами частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Аналізуючи пункти 1, 3, 4, 6, 7, 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, установлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку.
Пунктом 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Разом із тим, стаття 12 Дисциплінарного статуту дає визначення дисциплінарного проступку протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1)недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання присяги поліцейського; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; 12) незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); 13) неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 15) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 16) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків частиною 2 статті 14 Закону №2337-VIII передбачено проведення службового розслідування, під яким, відповідно до частини 1 статті 14 цього ж закону, розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Відповідне службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Процедури та механізми функціонування дисциплінарних комісій в органах та підрозділах Національної поліції України визначені приписами Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893 (далі Положення №893).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються. Аналогічне правило містить у п. 2 розділу IV Положення №893.
У частині 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту зазначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень визначених ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Отже, аналіз вищенаведеного дає підстави для висновку, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Суд звертає увагу на те, що обов`язковому встановленню, підлягає у першу чергу факт вчинення конкретного проступку певною особою. Окрім того, має бути встановлено не лише факт певного порушення, а й вчинення його відповідною особою саме всупереч своїм службовим обов`язкам.
При цьому види дисциплінарних стягнень, перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту, застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.
Найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни є звільнення зі служби в поліції, як крайній захід дисциплінарного впливу.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Отже, у разі вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, перед накладенням дисциплінарного стягнення, з метою з`ясування всіх обставин вчинення такого проступку, наявності вини, керівник призначає службове розслідування, про що видає наказ.
Результатами службового розслідування має бути встановлено: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій.
Щодо порушення позивачем вимог дисциплінарних норм при оголошенні та виконанні наказу від 20.03.205 №124 о/с 124 дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця», судом встановлено таке.
Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.03.2025 №489 призначено службове розслідування у формі письмового провадження, у зв`язку із невиконанням наказу поліцейськими взводу №2 роти №1 БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_1 .
На підставі висновку службового розслідування від 26.03.2025, відповідачем винесено наказ №521 від 26.03.2025, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні службової дисципліни та вимог п.1,2,6 ч. 1 ст. 18 розділу ІІІ, ч.2 ст. 24 розділу IV Закону України «Про національну поліцію», п. 1,2,4,6,13 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України та п.п. 2,4,5,6,22,23 розділу ІІ в частині обов`язків посадової інструкції стрільця-водія відділення №2 взводу №2 роти №2 стрілецького батальйону №3 Зведеної бригади поліції при Головному управлінні Національної поліції України у Волинській області під умовним найменуванням «Скеля» до інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Відтак, звільнення позивача зі служби в поліції відбулось саме у зв`язку з порушенням позивачем службової дисципліни, що підтверджено результатами службового розслідування.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично під час ознайомлення із наказом від 20.03.2025 №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» зазначив не про відмову від його виконання, а про неготовність його виконати, посилаючись на погіршення здоров`я, а саме на виразкову хворобу цибулини 12-ї кишки, загострення ГЕРХ, Ерозивна гастродуенопатію helikobakter pilori асоційований. Після обстеження позивачу призначено медикаментозне лікування та рекомендовано операційне втручання в плановому порядку. Позивач повідомив, що відчуває болі, погано себе почуває, просив надати можливість звернутися до лікаря.
Суд звертає увагу, що вказана подія була зафіксована на портативний відеореєстратор. Так, судом досліджено відеозапис, наявний в матеріалах справи, на якому зафіксовано як момент зачитування до поліцейських наказу від 20.03.2025 №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця», так і в подальшому уточнення керівництвом про зрозумілість наказу і готовність до його виконання у всіх, кого він стосується, в тому числі і позивача.
Так, відеозаписом підтверджується, що позивач дійсно одразу повідомив про погіршення свого фізичного стану здоров`я, про необхідність оперативного втручання, у зв`язку із чим просив надати можливість звернутися до лікаря. Зазначив, що в нього наявні документи, які підтверджують його стан здоров`я. Повідомив, що готовий виконати наказ після операційного втручання.
Крім того, 22.03.2025 о 12:50 год позивача було госпіталізовано та поміщено на стаціонарне лікування. У період з 22.03.2025 по 24.03.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні.
Дані обставини свідчать про те, що ще до оголошення наказу від 20.03.2025 №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» у позивача погіршився стан здоров`я, у зв`язку із чим він неодноразово звертався до закладу охорони здоров`я, йому призначалося медикаментозне лікування, про що повідомляв позивач.
Враховуючи вищенаведене, суд все ж дійшов висновку, що факт відмови у виконанні наказу мав місце, який полягав хоч у непрямій відмові, але у формі повідомлення про неготовність в конкретний момент його виконати, при цьому із зазначенням відповідних обставин (погіршення стану здоров`я), які підтвердилися судом в процесі розгляду справи.
При цьому суд вважає, що службовим розслідуванням і, відповідно, керівником позивача при винесенні спірних наказів не взято до уваги такі обставини, які, на думку суду, мають враховуватись при визначенні дисциплінарного стягнення, яке необхідно застосувати.
Так, щодо пропорційності застосування дисциплінарного стягнення до позивача, враховуючи його особу, тяжкість проступку та всі встановлені обставини, суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Тобто, має бути об`єктивно оцінено всі обставини і відповідні критерії у їх сукупності.
З цього приводу слід звернути увагу, що Верховний Суд робив висновок щодо пропорційності застосування такого крайнього дисциплінарного заходу до позивача як звільнення із служби. Зокрема, у постанові від 20.07.2023 у справі №620/4675/22 зазначено, що «Суди попередніх інстанцій не досліджували, яким чином відповідач розмежував застосування різних видів дисциплінарного стягнення за один і той самий проступок та з огляду на які обставини застосував до позивача найбільш суворий з них. З огляду на викладене Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду наголошує, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на встановлення усіх обставин, за яких позивачем вчинявся дисциплінарний проступок, та не дослідили співмірність обраного виду стягнення складу, характеру та наслідками вчиненого дисциплінарного проступку, що є ключовим моментом у ході судового розгляду цієї справи».
Враховуючи такий висновок Верховного Суду та оцінюючи, чи відповідало застосоване до позивача дисциплінарне стягнення критеріям обґрунтованості та пропорційності, суд зазначає про те, що такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу та повинен застосовуватись у виняткових випадках і за вчинення особливих дисциплінарних проступків.
Суд бере до уваги, що відповідно до службової характеристики заступника командира БПОП (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції Володимира Бельмеги на капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області, за час служби в поліції та на займаній посаді, останній зарекомендував себе позитивно, Дисциплінований, ініціативний, енергійний працівник, знає свої функціональні обов`язки і сумлінно виконує, суворо дотримується Законів України, інших нормативних актів, що регламентують роботу органів внутрішніх справ України, вболіває за результати своєї праці, розпочату роботу завжди доводить до завершення, користується заслуженим авторитетом та повагою в колективі підрозділу, на критичні зауваження реагує правильно, швидко усуває вказані в роботі недоліки, принциповий у вирішенні службових питань, вимогливий, самокритичний, значну увагу приділяє зміцненню дисципліни та законності. За характером спокійний, урівноважений, у спілкуванні з колегами по службі та громадянами завжди культурний та уважний, постійно працює над підвищенням свого загального та професійного рівня, чітко володіє прийомами самозахисту та табельною вогнепальною зброєю.
Відомостей про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності матеріали справи не містять.
Вказані відомості зазначені також і у висновку службового розслідування від 26.03.2025 та, відповідно, зазначено відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , передбачених частиною 6 статті 19 Дисциплінарного статуту.
У той же час, враховуючи вищевикладене, із висновку службового розслідування установлено, що дисциплінарна комісія, надаючи оцінку наявним у матеріалах службового розслідування відомостям та доказам, запропонувала за вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, тобто найсуворіший вид відповідальності.
Суд вважає помилковим такий висновок, з урахуванням вищевикладеного, тим більше, беручи до уваги і те, що при винесенні наказу №521 від 26.03.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області» в частині застосування дисциплінарного стягнення стосовно капітана поліції ОСОБА_1 (пункт 1 наказу), судом не установлено, чи відповідачем узято до уваги при обранні виду дисциплінарного стягнення обставини попередньої поведінки позивача, про що вказано у позитивній службовій характеристиці, його ставлення до виконання службових обов`язків та до скоєного, відсутність обтяжуючих обставин.
Водночас відповідач, усупереч вказаному, належним чином не обґрунтував необхідність застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення та неможливість застосування іншого, крім звільнення зі служби в поліції, виду дисциплінарного стягнення.
Наявні у матеріалах справи докази не дають підстав кваліфікувати виявлене порушення, як грубе порушення дисципліни чи посадових інструкцій, достатнє для застосування такого виду стягнення як звільнення зі служби в поліції.
Суд звертає увагу, що відповідачем ні під час службового розслідування, ні під час прийняття оскаржуваних наказів не здобуто належних доказів, які б свідчили про те, що поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції, не наведено доказів недодержання позивачем приписів Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту Національної поліції в частині неухильного дотримання нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, та які б негативно позначитись на іміджі та репутації Національної поліції України та давали б можливість застосувати до нього крайній, найбільш суворий захід дисциплінарного стягнення звільнення зі служби.
Не надано таких доказів і під час розгляду даної справи.
Суд зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням відповідних обставин і не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07.0.23.2019 в справі №819/736/18, від 19.05.2022 в справі №480/4079/18 та інших.
У даній справі, з урахуванням викладеного, суд дійшов переконання про неправильність визначення міри покарання для позивача у вигляді найсуворішого виду покарання - звільнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, перевіривши згідно наведеної норми оскаржуваний наказ від 26.03.2025 №521 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, суд дійшов висновку, що такий прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин.
Відтак, з урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про протиправність та як наслідок скасування наказу ГУНП в Івано-Франківській області №521 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області» від 26.03.2025 щодо ОСОБА_1 .
Щодо позовної вимоги поновити ОСОБА_1 на посаду БПОП «Стрілецький» ГУНП в Івано-Франківській області з часу звільнення, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає спір.
У постановах Верховного Суду від 27 квітня 2021 року в справі №826/8332/17, від 31 травня 2021 року у справі №0840/3202/18 та від 27 квітня 2021 року у справі №826/8332/17 суд зазначив, що ураховуючи приписи частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулося незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Відтак, звільненого без законної підстави працівника має бути поновлено на попередній роботі.
При цьому судом встановлено, що у зв`язку із реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області було прийнято наказ №137о/с від 26.03.2025 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 26.03.2025 (а.с.69, т.1).
Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права, враховуючи положення ч.2 ст. 9 КАС У країни, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та, як наслідок, скасувати наказ ГУНП в Івано-Франківській області від 26.03.2025 №137о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Суд зазначає, що день звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі №821/1226/16).
З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що у зв`язку із визнання протиправним та скасування спірних наказів, зокрема й наказу №137о/с від 26.03.2025, необхідно поновити позивача з 26.03.2025 на посаду інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області.
Частиною третьою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, встановлено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Зі змісту вищевказаного Порядку, який є спеціальним для вирішення спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Отже, обрахування середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення повинно здійснюватися відповідно до кількості календарних днів за два останніх повних місяці служби. Тобто, діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.
Для визначення середньоденного заробітку позивача належить врахувати, що у січні-лютому 2025 року 59 календарних днів.
Час вимушеного прогулу за період з 27.03.2025 (наступний день після звільнення) по 29.07.2025 (день ухвалення рішення у справі) становить 125 календарних днів.
Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 121432,50 гривень (971,46 грн х 125 календарних днів).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 лютого 2019 року у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.
Отже, на користь позивача належить стягнути 121432,50 гривень, з яких відповідач відрахує загальнообов`язкові податки та збори.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Щодо позовних вимог визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Івано-Франківській області №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» від 20.03.2025, суд враховує таке.
На виконання вимог абзацу 2 частини 8 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Відповідно до частини 1 статті 71 Закону № 580-VIII поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.
Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що згода поліцейського на відрядження до органів державної влади, установ та організацій необхідна лише в разі звільнення із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.
Суд також зазначає, що особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, визначені Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 за №672 (далі Інструкція №672).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження. Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу тощо.
Тобто підставою для службового відрядження є відповідний наказ, підписаний керівником органу поліції.
Згідно з пунктами 1, 2, 4, 5, 8, 9, 14, 16, 17, 18 розділу III Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження" інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України (далі - картка АІС Відрядження), які оформлюються відрядженою особою.
Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження. На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.
Обов`язки щодо видачі посвідчень про відрядження та ведення журналу обліку видачі бланків посвідчень про відрядження покладаються на працівників підрозділів документального забезпечення органів (підрозділів) поліції.
Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу (пункт 4).
Орган (підрозділ) поліції, що відряджає поліцейського, зобов`язаний ознайомити його з кошторисом витрат на відрядження, а також забезпечити його коштами для здійснення витрат на відрядження за умови наявності кошторисних призначень на відповідні цілі, оригіналів документів, які є підставою для відрядження, та відсутності заборгованості за раніше виданими авансами. Аванс відрядженому поліцейському може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на картковий рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (пункт 5).
Поліцейський заповнює картку АІС Відрядження відповідно до порядку її заповнення, визначеного в посвідченні про відрядження.
У пункті 10 Розділу III Інструкції № 672 зазначається, що фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою. У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.
Слід зазначити, що відповідно до частин 2, 4 статті 5 Дисциплінарного статуту, за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно у письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.
Судовим розглядом встановлено, що Наказ №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» від 20.03.2025 до відома позивача доведений, що свідчить про обов`язок позивача його виконати після того, як відпадуть обставини щодо неможливості його виконання, як виданий в межах наданих відповідачу повноважень та відповідно до закону.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що підстави для визнання незаконним та скасування наказу ГУНП в Івано-Франківській області №124 о/с дск «Про припинення виконання завдань поліцейських БПОП (стрілецький) ГУНП у Волинській області та відрядження до Донецької області ОСУВ «Хортиця» від 20.03.2025 відсутні.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Івано-Франківській області №521 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області» від 26.03.2025 щодо застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Івано-Франківській області №137о/с від 26.03.2025 в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, а саме 28658,07 грн, звернути до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.