Справа № 280/12165/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Справа № 280/12165/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 01 листопада 2024 року №56 про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачці період роботи з 20.01.1992 року по 25.05.1992 та з 29.07.1992 по 03.06.1996 року на території Монгольської Народної Республіки.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що безпідставними та необґрунтованими є висновки відповідача щодо відсутності підстав для зарахування періодів роботи з 20.01.1992 по 25.05.1992 та з 29.07.1992 по 03.06.1996 на території Монгольської Народної Республіки до страхового стажу позивачки, оскільки цей період роботи нею був документально підтверджений.

Ухвалою від 06.01.2025 відкрито провадження у справі №280/12165/24, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

13.01.2025, на виконання ухвали суду від 06.01.2025, від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивачки.

27.01.2025 від відповідача надійшов відзив в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що рішенням №56 від 01.11.2024 позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за відсутності необхідного страхового стажу - 30 років. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату- 15.10.2028. Період роботи позивачки на території Монголії не було зараховано до страхового стажу в зв`язку з відсутністю підтвердження такого стажу компетентним органом Монгольської Народної Республіки. Звертає увагу, що документи, видані компетентними органами російської федерації приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю. Надані позивачкою довідки легалізовані не були, тому не можуть бути належними доказами на підтвердження її страхового стажу набутого на території Монголії. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

25.10.2024 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1), затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 за №13-1; зі змінами), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Згідно з пп.2 п.4.2 Порядку №22-1 заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тобто, після реєстрації заяви позивачки про призначення пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області, вона була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Одеській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №56 від 01.11.2024 позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

У рішенні №56 від 01.11.2024 пенсійний орган зазначив наступне:

«Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Вік заявника 61 рік

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років.

У разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу:

починаючи з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.

Страховий стаж особи становить 20 років 08 місяців 08 днів.

(….).

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до стажу роботи не зараховано:

періоди роботи в Монголії згідно довідки про стаж №9717 з 20.01.1992 по 25.05.1992 та з 29.07.1992. по 03.06.1996, оскільки відповідно до Угоди між СРСР та Монгольською народною Республікою про співробітництво у галузі соціального забезпечення, підписаною 06.04.1981 та ратифікованою 28.01.1982, зарахування до загального страхового стажу періодів роботи па території Монголії можливе за умови підтвердження такого стажу компетентним органом Монгольської Народної Республіки. Крім того, відсутній переклад печатки.

Періоди роботи на території російської федерації згідно довідки від 10.06.1996 №44-12-9/3К, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стаж періодів роботи в російській федерації починаючи з 01.01.1992 року

Не працює.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення №56 від 01.11.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону за відсутності необхідного страхового стажу - 30 років.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату- 15.10.2028.

(…).».

Вважаючи, що відповідачем безпідставно не зараховано до її загального страхового стажу періоди роботи па території Монголії та протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Спірні правовідносин регулюються приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

Аналогічне визначення страхового стажу містить Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником під час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено періоди, з яких складається страховий стаж, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Обчислення загального страхового стажу особи здійснюється органами Пенсійного фонду України у відповідності до норм ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, виходячи із суми сплачених страхових внесків.

Страховий стаж, набутий до 01.01.2004 підтверджується трудовою книжкою, документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі статтею 19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906-IV «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

На момент звернення позивачки до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, у відносинах між Україною і Монголією є дійсною Угода між Союзом Радянських Соціалістичних Республік і Монгольською Народною Республікою про співробітництво у галузі соціального забезпечення (далі - Угода), підписана 06.04.1981 (набула чинності з 28.01.1982).

Статтею 1 Угоди передбачено, що для здійснення соціального забезпечення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої проживає громадянин, якщо Угодою не передбачено інше.

Стаття 4 Угоди передбачає, що для призначення пенсій зараховується повністю трудовий стаж, в тому числі і стаж, який дає право на призначення пенсій на пільгових умовах, набутий на території обох Договірних Сторін та підтверджений компетентними органами тієї із них, на території якої стаж було набуто.

Зарахування стажу роботи на території кожної з Договірних Сторін здійснюється відповідно до законодавства тієї з них, де саме здійснювалася робота або прирівняна до неї діяльність.

Отже, зарахування до загального страхового стажу періоду роботи на території Монголії можливе, якщо компетентні органи Монгольської Народної Республіки підтвердять такий стаж.

Позивачкою не надано до заяви про призначення пенсії за віком документів щодо періоду роботи на території Монголії, які підтверджені компетентними органи Монголії. Проти вказаної обставини позивачка не заперечувала та доказів іншого не надала.

Таким чином у спірному рішенні відповідачем обґрунтовано зазначено, що «….зарахування до загального страхового стажу періодів роботи на території Монголії можливе за умови підтвердження такого стажу компетентним органом Монгольської Народної Республіки.».

Інших підстав для визнання протиправним рішення відповідача від 01 листопада 2024 року №56 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивачка у позовній заяві не зазначила.

За змістом частини 4 статті 9 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною 1 статті 90 КАС України. Цей принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 КАС України).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача (позивачки) у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Позивачкою не доведено та документально не підтверджено обґрунтованість заявлених вимог.

Враховуючи наведене, суд не встановив протиправності рішення відповідача в зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «29» липня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль