Справа № 460/9650/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2025 року м. Рівне №460/9650/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_2 ; скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 №276/1, як такий що не відповідає дійсності та є незаконним; зобов`язання відповідача надати сповіщення про зниклого безвісти військовослужбовця сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.07.2022 через місцеві органи ТЦК та СП для оформлення належних виплат матері у зв`язку зі зникненням сина.

Ухвалою суду від 04.06.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 06.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що її син ОСОБА_2 проходив службу у бойовій військовій частині НОМЕР_1 , з 03.07.2022 з ним зник зв`язок. Разом з тим, не було надано ні сповіщення про зниклого безвісти, ні сповіщення про смерть, а було надано матеріали справи про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 . Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 №27/1, визнано ОСОБА_2 таким, що самовільно залишив військову частину. Вказаний наказ вважає протиправним та наголошує, що її син не покидав військової частини, при цьому, вказує на протиправність дій відповідача щодо ненадання сповіщення про зникнення безвісти з 04.07.2022 її сина через місцеві органи ТЦК та СП. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вказує, що було призначено службове розслідування за фактом зміни статусу ОСОБА_2 , за результатами проведення якого згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2025 №394 встановлено, що колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , який 04.07.2022 самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 є померлим в 2022 році у с. Андріївка Краматорського району Донецької області. Отже, колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 не перебував і не перебуває в статусі такого, що зник безвісти під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, чи під час виконання обов`язків військової служби, тому направляти сповіщення про зникнення безвісти до органів ТЦК та СП немає законних підстав. Відповідно вимоги позивача щодо скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 №276/1 теж безпідставні та незаконні. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Стороною позивача подано відповідь на відзив. Зазначено, що всі викладені факти у відзиві військової частини НОМЕР_1 є не правдивими, використовуються у не зрозумілих цілях, а саме відсутності бажання встановити істину у даному адміністративному провадженні та наявних кримінальних провадженнях, а залишення військової частини ОСОБА_2 є суб`єктивною думкою керівництва військової частини НОМЕР_1 , яка не підтверджується жодними доказами по даній справі. Також військова частина не надала до суду військовий квиток ОСОБА_3 , де має бути зазначено, що він брав активну участь у бойових діях, а саме накази про залучення останнього до бойових дій. Про активну участь у бойових діях ОСОБА_2 свідчить копія первинної медичної картки, яка була видана позивачці працівниками ТЦК та СП з незрозумілими виправленнями: не то 14.06 чи 14.07.2022. Якщо 14.07.2022 ОСОБА_4 отримав поранення, тоді заяви військової частини про СЗЧ не відповідає дійсності, бо є поранення ОСОБА_5 від 14.07.2022, а наказ про СЗЧ розпочато 04.07.2022, а закінчено 03.08.2022.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. Вимоги, викладені представником позивача у відповіді на відзив, військова частина НОМЕР_1 не визнає в повному обсязі, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , що підтверджується відміткою у її паспорті серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 видана довідка від 19.08.2022 №183 про те, що її син ОСОБА_2 був призваний на військову службу по загальній мобілізації 05.05.2022 у в/ч НОМЕР_5 .

В подальшому, ОСОБА_2 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №155 від 04.06.2022 ( АДРЕСА_1 ) гранатометника 2 механізованого взводу 2 механізованої роти сержанта ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення; ОСОБА_2 , який прибув з військової частини НОМЕР_6 АДРЕСА_2 04.06.2022, призначено на посаду головного сержанта 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 в місце дислокації військової частини АДРЕСА_1 .

З 04.07.2022 по 03.08.2022 військовою частиною НОМЕР_1 проводилось службове розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.07.2022 №203 (н.п. Билбасівка) призначено службове розслідування, з урахуванням рапорту заступника командира 2 механізованої роти з морально психологічного забезпечення ОСОБА_6 вх.№203 від 04.07.2022 оскільки, стало відомо те, що ОСОБА_2 самовільно залишив розташування підрозділу; засоби захисту знаходяться у підрозділі на місці; зброя, закріплена за ним, у підрозділі в наявності; на телефонні дзвінки не відповідає; місце перебування невідомо.

Акт проведення службового розслідування містить наступні відомості:

Пункт 3. Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування:

«3.1. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №155 від 04.06.2022 гранатометника 2 механізованого взводу 2 механізованої роти сержанта ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

3.2. Згідно довідки-доповіді стало відомо про самовільне залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , а саме АДРЕСА_3 гранатометника 2 механізованого взводу 2 механізованої роти сержанта ОСОБА_2 .

3.3. 04.07.2022 заступник командира 2 механізованої роти з морально психологічного забезпечення молодший лейтенант ОСОБА_7 доповів рапортом (вх. №1465 від 04.07.2022) про те, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_7 гранатометник 2 механізованого взводу 2 механізованої роти сержант ОСОБА_2 самовільно залишив розташування підрозділу. Засоби захисту знаходяться у підрозділі на місці. Зброя закріплена за вищевказаним військовослужбовцем у підрозділі в наявності. На телефонні дзвінки не відповідає. Місце перебування невідомо.

Під час проведення службового розслідування встановлено згідно рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_8 та пояснень номера обслуги 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_9 та номера обслуги 2 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_10 встановлено, що 04.07.2022 о 8 год. 00 хв. під час перевірки особового складу 2 механізованої роти на ранковому шикуванні в АДРЕСА_3 було виявлено відсутність військовослужбовця гранатометника 2 механізованого взводу 2 механізованої роти сержанта ОСОБА_2 . На телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження невідоме. Зброя закріплена за військовослужбовцем залишається в розпорядженні підрозділу.».

Пункт 5. Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв?язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась:

«Така ганебна поведінка сержанта ОСОБА_2 підриває авторитет військового управління, створює соціальну напругу у середовищі військовослужбовців та компрометує діяльність командування військової частини. Сержант ОСОБА_2 самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , з 04.07.2022 та відсутній понад 10 діб, по теперішній час. Вчинення викладеного правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділі 2 та в пунктах 3.1. - 3.3. розділу 3 акту службового розслідування. Таким чином, своїми діями військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 порушив вимоги нормативно-правових актів: ст.ст.11, 12, 14, 16, 26, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №551- XIV.

Сержант ОСОБА_2 добре усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно 04.07.2022 самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 по теперішній час, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Обтяжуючі обставини: вчинення правопорушення під час дії воєнного стану, своїми діями дискредитує особовий склад ЗСУ. Вина виражається в формі прямого умислу. Обставини, що змінюють або пом`якшують вину не встановлено.».

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) від 03.08.2022 №276/1 (н.п. Гончарівське) «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 »., відповідно до якого, службове розслідування вважати завершеним (п.1), у діях сержанта ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (п.3), не виплачувати преміювання у повному обсязі за липень 2022 року, призупинити виплату грошового забезпечення з 04.07.2022, позбавити додаткової винагороди за липень 2022 року в повному обсязі (п.4).

Позивач вказує, що ні сповіщення про зниклого безвісти, ні сповіщення про смерть її сина, не надходило.

ОСОБА_1 не погоджується з такими діями відповідача та наказом від 03.08.2022 №276/1, тому звернулась до суду.

Варто зазначити, що хоча спірний наказ вважається актом індивідуальної дії, що спрямований виключно на ОСОБА_2 , результатом його видання стало обмеження права позивачки на виплату їй належних виплат.

У такому випадку, оскаржувати результати службового розслідування може не тільки військовослужбовець, відносно якого воно проведено, а також члени його сім`ї, оскільки оскаржуваний наказ безпосередньо впливає на права та інтереси позивача. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 18.02.2021 у справі №804/4633/17.

Видання відповідачем спірного наказу обмежило право ОСОБА_1 на звернення з відповідною заявою про належні виплати матері у зв`язку зі зникненням сина, як зниклого безвісти та призвело, на її думку, до передчасних висновків щодо самовільного залишення місця служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут Збройних Сил України).

Відповідно статті 11 Статуту Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі статтею 14 Статуту Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами статтей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

А згідно з статтями 86-87 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, мають право:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України;

проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Як встановлено судом, з 04.07.2022 по 03.08.2022 військовою частиною НОМЕР_1 проводилось службове розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.07.2022 №203 (н.п. Билбасівка) призначено службове розслідування.

В Акті проведення службового розслідування було зафіксовано, що згідно довідки-доповіді стало відомо про самовільне залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , а саме АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , оскільки встановлено, що 04.07.2022 о 8 год. 00 хв. під час перевірки особового складу на ранковому шикуванні було виявлено його відсутність (та відсутній понад 10 діб).

З урахуванням обставин, викладених у Акті, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) від 03.08.2022 №276/1 (н.п. Гончарівське) «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 », відповідно до якого, службове розслідування вважати завершеним (п.1), у діях сержанта ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (п.3).

Верховний Суд в постанові по справі №813/1021/17 від 19.02.2020 зазначив, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

В постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №804/4633/17 викладена правова позиція, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведення вини військовослужбовця, якому такий проступок ставиться у провину. Не з`ясування обставин і причин, за яких військовослужбовець залишив військову частину, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування військової частини, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення цим військовослужбовцем військової частини.

Суд зазначає, що за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни. При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Поважними причинами може бути визнана, наприклад, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

В будь-якому випадку факт про самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини має бути підтверджений належним чином оформленими документами або підтверджені командиром та встановлений шляхом всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, що має бути зафіксовано у Акті.

У даному випадку, суд вважає, що зазначені в спірному наказі та Акті обставини, не містять достовірних відомостей, які б дали підстави зробити однозначний висновок про факт самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , 04.07.2022 ОСОБА_2 , з огляду на наступне.

Судом встановлено, що листом військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2023, у відповідь на адвокатський запит, повідомлено про службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 . Також повідомлено, що направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Краматорську.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Краматорську, на повідомлення ОСОБА_1 від 21.08.2023, листом від 24.10.2023 повідомило про те, що в ході вивчення викладених доводів встановлено, що нею було подано до Сарненського РВ поліції №2 ГУПН у Рівненській області заяву про зникнення сина ОСОБА_2 та в подальшому за вказаним фактом було внесено відомості до ЄРДР під №0000191 від 16.08.2022. Окрім цього, виходячи з інформації у повідомленні, ТУ ДБР розташоване у м.Краматорську здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000627 від 07.07.2022 щодо ОСОБА_2 , який начебто самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби. Згідно інформації у ЄРДР досудове розслідування за зазначеним номером кримінального провадження у органах ДБР відсутнє.

Відповідно до витягу з ЄРДР, 16.08.2022 внесено відомомсті про кримінальне провадження №0000191, кваліфікація ч. 1. ст. 115 КК України, за заявою ОСОБА_1 про те, що 02.07.2022 її син ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок.

В межах кримінального провадження №0000191 від 16.08.2022, відповідно до Протоколу огляду місця події від 14.10.2023 ( АДРЕСА_4 ), проведеним оглядом встановлено: «об`єктом проведення огляду є відкрита ділянка місцевості, що розташована на відстані 70 метрів від АДРЕСА_4 . Поруч в вказаною ділянкою знаходиться лісосмуга та крейдова гора. На вказаній ділянці на землі виявлено кісткові рештки людини та одяг (штани камуфляжні зеленого кольору) з кістками. На відстані 5-7 метрів від штанів з кістками виявлено взуття (берци)». Також виявлено карту мобільного оператора з відповідним номером абонента, карту для виплат, мобільний телефон у вимкненому стані.

Виявлені кісткові рештки людини та одяг було спрямовано до Слов`янського відділення СМЕ для дослідження.

З 22.12.2023 по 29.12.2023 проводилась судово-медична експертиза КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ».

У кримінальному провадженні ЄРДР №0000191 від 16.08.2022 було повторно призначено (29.02.2024) судово молекулярно-генетичну експертизу.

Так, відповідно до висновку експерта від 08.08.2024 №СЕ-19/121-24/6692-БД Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (в межах кримінального провадження №0000191 від 16.08.2022), а саме пункт 4: «ймовірність походження даних ДНК-профілів від матері - гр. ОСОБА_1 (об`єкт №1.1 згідно висновку експерта Волинського НДЕКЦ МВС від 28.09.2022 №СЕ-19/103-22/7039-БД) та дитини - особи, кісткові рештки трупа №528 та біологічний матеріал трупа №528 якої надано на дослідження (об`єкти №№3, 4, 5, 7), становить не менше ніж 99.9996%.».

17.04.2025 адвокатом Казбулатовою О.М. надіслано запит відповідачу про надання сповіщення про зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 з моменту 04.07.2022 для оформлення належних виплат матері у зв`язку із зникненням сина; сповіщення про смерть з 08.08.2024 (відповідно до висновку експерта). Долучено, зокрема копію витягу з ЄРДР №0000191 від 16.08.2022, копію протоколу огляду місця події від 14.10.2023, копію висновку експерта від 08.08.2024 №СЕ-19/121-24/6692-БД, копію листа Краматорського районного управління поліції відділу поліції №4 від 17.06.2024 №5020/205/02-2024.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 11.05.2025 №2455 надала відповідь на адвокатський запит, зазначивши, що ОСОБА_2 вважається таким, що самовільно залишив тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 04.07.2022 в АДРЕСА_3 . Вказано, що пакет документів долучений адвокатом щодо смерті військовослужбовця не відповідає вимогам Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку №608. Отже підстави для зміни статусу військовослужбовця, з огляду на надіслані документи, є недостатніми. Також відмовлено у наданні сповіщення.

Відповідно до постанови про встановлення особи трупа від 13.05.2025, слідчий СВ ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області постановив (з урахуванням проведених експертиз), що невстановлений труп з реєстраційним номером 528, визнати як військовослужбовця Збройних Сил України - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з медичним свідоцтвом про смерть від 19.05.2025, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер. Дата смерті: 2022 рік, причина смерті: не встановлена у зв`язку зі скелетуванням.

17.05.2025 адвокатом Казбулатовою О.М. надіслано заяву відповідачу у якій просила скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 », як такий що не відповідає дійсності та є незаконним. Військова частина НОМЕР_1 листом від 29.05.2025 №2772 повідомила про відсутність підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 №276/1.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд звертає увагу, що АДРЕСА_3 (де знаходилося розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ) та АДРЕСА_4 (де виявлено труп ОСОБА_2 ) входять до Слов`янської територіальної громади Краматорського району Донецької області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 25.04.2022 №75 затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Відповідно до вказаного Переліку станом на 29 червня 2022 року та станом на 05 липня 2022 року, Слов`янська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області входить до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Крім того, суд враховує, що відповідно до листа Краматорського районного управління поліції відділу поліції №4 від 17.06.2024 №5020/205/02-2024, відстань між кінцевими будинками АДРЕСА_3 (де знаходилося розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ) та АДРЕСА_4 (де виявлено труп ОСОБА_2 ) складає близько 500 метрів.

Більше того, відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, щодо персональних даних розшукуваної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявна інформація «зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій)».

Зазначені обставини дають підстави зробити висновок, що ОСОБА_2 перебуваючи у складі військової частини НОМЕР_1 в районі проведення воєнних (бойових) дій, зник. Водночас, Акт службового розслідування не містить відомостей щодо встановлення його місцеперебування (здійснення пошуку).

Тобто, у даному випадку факт про самовільне залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , не встановлювався шляхом всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

У публічно-правових відносинах, де одним із суб`єктів виступають органи публічної влади, особливого значення набуває принцип захисту особи від свавільних чи необґрунтовано обтяжливих дій державних органів. Відповідно до цього принципу будь-які сумніви, що виникають через нормативну невизначеність, не можуть трактуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень державних органів або їх посадових осіб. Навпаки, усі сумніви мають вирішуватися на користь приватної особи.

У відзиві на позовну заяву відповідач також покликається на те, що 16.05.2025 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова про встановлення особи трупа відділу поліції №4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 13.05.2025, згідно якої невстановлений труп з реєстраційним номером №528 від 29.12.2023 Слов`янського відділення Донецького обласного БСМЕ визнано як військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому, було призначено службове розслідування за фактом зміни його статусу, за результатами проведення якого згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2025 №394 встановлено, що колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 , який 04.07.2022 самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 є померлим в 2022 році у АДРЕСА_4 .

Однак, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2025 №394 не є предметом спору.

Водночас, відповідачем не доведено правомірності прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 №276/1. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про підтвердження факту самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 04.07.2022.

Крім цього, суд вважає слушними зауваження представника позивача, наведені у відповіді на відзив.

Так, зазначено про те, що копія первинної медичної картки ОСОБА_2 , яка була видана ОСОБА_1 працівниками ТЦК та СП, свідчить про активну участь її сина у бойових діях, при цьому наявні незрозумілі виправлення: чи то 14.06.2022 чи 14.07.2022, тому якщо 14.07.2022 він отримав поранення, тоді доводи військової частини про його СЗЧ не відповідають дійсності, бо є поранення від 14.07.2022, розслідування про СЗЧ розпочато 04.07.2022, а закінчено 03.08.2022.

Дослідивши долучену представником позивача копію первинної медичної картки ОСОБА_2 , виданою лікарем медичної роти військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає, що дійсно наявні виправлення в даті поранення з 14.06.2022 чи 14.07.2022 або ж навпаки.

В свою чергу у запереченнях на відповідь на відзив, військовою частиною НОМЕР_1 даний факт залишено поза увагою. Будь-які пояснення з даного приводу відстуні.

В Акті службового розслідування відповідні відомості про участь сина ОСОБА_1 у бойових діях та про поранення в червні 2022 року або ж в липні 2022 року, відсутні.

Наведене викликає сумнів про самовільне залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 04.07.2022.

Крім того, належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.

Матеріали справи не містять обвинувального вироку, який би свідчив про скоєння ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. За даними ЄДРСР судом не встановлено.

У сукупності встановлених обставин, актом службового розслідування та виданим спірним наказом зроблено безпідставний та передчасний висновок щодо самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 04.07.2022.

Фактичні обставини дають підстави зробити висновок, що сержант ОСОБА_2 під час несення служби в районі проведення воєнних (бойових) дій зник, однак його пошуки військовою частиною НОМЕР_1 не проводились.

Жодних доказів, що його дії із залишення місця військової служби були навмисними та такими, що мали на меті ухилення від її несення, відповідачем не надано.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 №276/1.

При цьому, суд вважає, що вимога про зобов`язання відповідача надати сповіщення про зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.07.2022 через місцеві органи ТЦК та СП для оформлення належних виплат матері у зв`язку зі зникненням сина, також підлягають задоволенню з огляду на таке.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12.07.2018 №2505-VIII (далі - Закон №2505-VIII).

Відповідно до наведених термінів у статті 1 Закону №2505-VIII:

близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі;

особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук;

особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону №2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України (ч. 2 ст. 9 Закону №2505-VIII).

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

При цьому, грошове забезпечення, у встановленому порядку, виплачується членам сімей військовослужбовців.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884, у редакції чинній у 2022 році).

У пункті 2 Порядку №884 зазначалося, що під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

В свою чергу, Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, - електронна база даних, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання та поширення визначеної цим Законом інформації про осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, їх невпізнані останки, наявність чи відсутність рішення суду про визнання осіб, зниклих безвісти, безвісно відсутніми або оголошення померлими, інформації про видачу нотаріусами свідоцтва про призначення опікуна над майном осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також інших даних, що використовуються для забезпечення обліку осіб, зниклих безвісти, з метою їх розшуку (ст. 1 Закону №2505-VIII).

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, щодо персональних даних розшукуваної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявна інформація: «зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій)».

Наказом Міністерства оборони №280 від 15.09.2022 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (далі - Інструкція №280)

Розділом VI Інструкції №280 унормовано облік померлих (загиблих), зниклих безвісти, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах військовослужбовців і працівників.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції №280 у разі смерті (загибелі), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного дня після надходження інформації щодо таких військовослужбовців повідомлення (засобами зв`язку та письмово) керівника відповідного ТЦК та СП за місцем проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його смерті (загибелі), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти.

Згідно з пунктом 6 розділу VI Інструкції №280 сповіщення на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця (додаток 20 до цієї Інструкції) є документом, що містить відомості про місце, дату та причину його смерті (загибелі), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти, а також характеристику його вірності Військовій присязі Українському народу.

Сповіщення на померлих (загиблих, у тому числі, які померли перебуваючи на лікуванні у закладах охорони здоров`я в системі Міноборони, померли (загинули) на шляху прямування у складі команди або в результаті загибелі корабля (судна), на якому здійснювалось перевезення особового складу у складі команди), захоплених в полон або заручниками, інтернованих або зниклих безвісти військовослужбовців (далі - сповіщення командира військової частини), оформлюється та підписується командиром і начальником штабу військової частини та засвідчується гербовою печаткою.

Сповіщення командира військової частини складається у двох примірниках.

Перший примірник надсилається до відповідного ТЦК та СП за місцем проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця (якщо місце проживання (перебування) сім`ї (близьких родичів) невідоме або він не мав сім`ї (близьких родичів),- до ТЦК та СП за місцем призову (прийняття) на військову службу чи останнього місця проживання військовослужбовця) протягом доби після отримання достовірної інформації про його смерть (загибель), захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральній державі або зникнення безвісти.

Надсилати сповіщення командира військової частини безпосередньо сім`ї (близьким родичам) військовослужбовця або повідомляти їх про подію, що сталася з військовослужбовцем, забороняється.

Другий примірник сповіщення командира військової частини зберігається у діловодстві військової частини.

А відповідно до пункту 15 розділу VI Інструкції №280 відповідний ТЦК та СП на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) померлого (загиблого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 26), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

У разі надходження до відповідного ТЦК та СП будь-яких змін до раніше отриманого сповіщення командира військової частини начальник ТЦК та СП зобов`язаний внести відповідні зміни до облікових документів, повідомити про них сім`ю (близьких родичів) померлого (загиблого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, а якщо ці зміни впливають на виплату пенсії або отримання встановлених пільг та матеріальних допомог, одночасно повідомити про це відповідні державні органи, які їх надають (пункт 17 розділу VI Інструкції №280).

Подібні положення містила й Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затверджена наказом Міністерства оборони №333 від 26.05.2014, що втратила чинність з прийняттям Інструкції №280.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи.

На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 №276/1 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_2 ».

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 через місцеві органи ТЦК та СП сповіщення про зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 сповіщення про зниклого безвісти за особливих обставин військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.07.2022 через місцеві органи ТЦК та СП для оформлення належних виплат у зв`язку зі зникненням сина.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 )

Суддя Н.В. Друзенко