Справа № 460/10217/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2025 року м. Рівне №460/10217/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту відповідач) в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років з 12.12.2024 (в межах строку звернення до суду), зарахувавши до загального страхового стажу (з якого обчислюється пенсія) період роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 в інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Мотивуючи вимоги позову зазначала, що перебуваючи на обліку у відповідача, позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Як встановлено позивачем із листа Пенсійного органу від 06.06.2025 №1700-0202-8/41314 період її роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 в інфекційному закладі охорони здоров`я всупереч ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не зараховано в подвійному розмірі, незважаючи на подання усіх необхідних документів.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим, звернулась до суду із позовною заявою.

Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив і врахував таке.

Судом встановлено і сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача, з 03.03.2015 їй призначено пенсію за вислугу років на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом відповідача від 06.06.2025 №1700-0202-8/41314 на адвокатський запит представника позивача роз`яснено порядок призначення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зі змісту якого, як вказав позивач, ним встановлено, що період її роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 в інфекційному закладі охорони здоров`я не зараховано в подвійному розмірі всупереч ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем у листі також вказано, що відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення (чинний з 01.01.1992), робота в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Зважаючи на викладене, підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 в подвійному розмірі немає, однак період роботи з 15.02.2000 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно з вимогами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення; періоди роботи з 01.01.2004 по 28.02.2015 зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі.

Вважаючи протиправною бездіяльність Пенсійного органу щодо не зарахування періоду роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 28.02.2015 до загального страхового стажу в подвійному розмірі, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.08.1991:

Запис №6 від 15.02.2000 прийнята на посаду завідуючої оргметодкабінетом, лікаря-методиста в Рівненський обласний тубдиспансер (наказ від 14.02.2000 №13-А);

Запис №7 від 03.03.2010 Рівненський облтубдиспансер перейменовано в КЗ «Рівненський облтубдиспансер» згідно рішення сесії Рівненської облради №136У від 25.09.2009 р. (наказ від 03.03.2010 №8-ОД);

Запис №8 від 02.03.2015 звільнена з займаної посади завідуючої оргметодкабінетом, лікаря-методиста, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін (наказ від 02.03.2015 №27-к).

Суд зазначає, що трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття на роботу, місце роботи, найменування посади та накази, на підставі яких позивач прийнята/переведена на таку посаду (роботу).

Серед іншого, Пенсійний фонд, у листі від 06.06.2025 №1700-0202-8/41314 фактично підтвердив вказані періоди роботи ОСОБА_1 з 15.02.2000 та не заперечує про їх зарахування до страхового стажу позивача в одинарному розмірі, окрім періоду з 15.02.2000 по 31.12.2003, які зараховано в подвійному розмірі.

Таким чином, як вважає відповідач, період роботи ОСОБА_1 з 15.02.2000 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі, згідно з вимогами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, а період роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі, відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач не заперечує факт роботи позивача в протитуберкульозному закладі у спірні періоди.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В силу правового регулювання пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Законом, який визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності, спрямованої на подолання туберкульозу, забезпечення медичної допомоги людям, які хворіють на туберкульоз, та рівного доступу до неї, і встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері подолання туберкульозу з урахуванням положень Глобальної стратегії та цілей в галузі профілактики, лікування і боротьби із туберкульозом на період після 2015 року, затвердженої 67-ю сесією Всесвітньої асамблеї охорони здоров`я у травні 2014 року є Закон України "Про подолання туберкульозу в Україні" від 14.07.2023 за №3269-IX (надалі по тексту також Закон №3269-IX).

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

В спірний період трудової діяльності ОСОБА_1 , зокрема, з 01.01.2004 по 02.03.2015 в КЗ «Рівненський облтубдиспансер», діяв Закон України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" від 05.07.2001 за №2586-ІІІ (надалі по тексту також Закон №2586-ІІІ).

Пунктами 7, 12 частини 1 статті 1 Закону №2586-ІІІ передбачено, що протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів" за №514 від 16.17.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" від 19.07.1995 за №133, особливо небезпечною інфекційною хворобою є туберкульоз.

Відповідно до листа-роз`яснення Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 за №625/0/15-05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Отже, Комунальний заклад «Рівненський облтубдиспансер», як лікарняний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є протитуберкульозним закладом для лікування інфекційної хвороби.

Вказані матеріали пенсійної справи засвідчують, що періоди роботи позивача з 15.02.2000 по 31.12.2003 в Комунальному закладі «Рівненський облтубдиспансер» зараховано в подвійному розмірі із посиланням на статтю 60 Закону №1788-ХІІ, однак період її роботи в цьому ж закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 02.03.2015 зараховано в одинарному розмірі.

Відповідач у справі не спростував, що КЗ «Рівненський облтубдиспансер», як лікарняний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання і в розумінні статті 60 Закону України №1788-ХІІ є закладом для лікування туберкульозної інфекційної хвороби.

Станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії положення статті 60 Закону №1788-ХІІ в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу за роботу в інфекційному закладі охорони здоров`я, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за таку роботу

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в протитуберкульозному закладі охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 в справі №160/14078/22, від 08.06.2022 в справі №689/1593/16-а, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд також зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", то він мав би виключити із Закону України "Про пенсійне забезпечення" усі інші положення, чого зроблено не було.

З огляду на вищезазначене, відповідно до статті 60 Закон №1788-ХІІ та пункту 16 "Прикінцеві положення" Закон №1058-IV період роботи позивача в КЗ «Рівненський облтубдиспансер» з 01.01.2004 по 02.03.2015 підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача під час призначення позивачу пенсії за віком щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 02.03.2015 у подвійному розмірі.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 12.12.2024, зарахувавши до загального страхового стажу (з якого обчислюється пенсія) період роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 в інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 12.12.2024, зарахувавши до загального страхового стажу (з якого обчислюється пенсія) період роботи з 01.01.2004 по 02.03.2015 в інфекційному закладі охорони здоров`я в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко