Справа № 200/7300/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року справа №200/7300/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року (головуючий суддя І інстанції Череповський Є.В.), складеного в повному обсязі 23 грудня 2024 року у справі № 200/7300/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання противоправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду Украйни у Київській області та дії Головного управління Пенсійного фонду Украйни в Донецькій області у винесенні рішення від 06.09.2024р. за №20023/03-16 про відмову у призначенні мені пенсії за віком із зниженням пенсійного віку за заявою від 29.08.2024р. №1950, - протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Украйни в Донецькій області скасувати в повному обсязі прийняте ним рішення від 06.09.2024р. за №20023/03-16 про відмову у призначенні пенсії за віком, та призначити мені з 29.08.2024 року згідно з моєю заявою №1950 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого частиною 2 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Украйни у Київській області виплачувати призначену пенсію;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Украйни в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду Украйни у Київській області, подати у строк встановлений судом, з дня набрання чинності судового рішення, ухваленого на мою користь, звіти про виконання судового рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 25 від 06.09.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991р. №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати подання заяви, а саме з 29.08.2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 200/7300/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відповідно до пункту 2 статті 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особам, що евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, пенсійний вік знижується на 10 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Згідно пункту 2 статті 55 Закону №796 особи мають право на пенсії за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 20 років у разі набуття права на пенсію у 2023.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 16 років 10 місяців 19 днів. До страхового стажу зараховані всі періоди.

Вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним.

Вказав, що рішення суду про зобов`язання призначити пенсію є втручанням в дискреційні повноваження управління

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встанови наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 03.04.2019р., Позивач народився: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Республіка Білорусь, Гомельська область, Брагинський р-н, с. Крюки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 11.05.1990 р. по теперішній час.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №2448 від 17.06.1991 року, Позивач станом на 26 квітня 1986 року фактично проживав та був прописаний в АДРЕСА_3 та відповідно до встановленого порядку евакуйований 27 квітня 1986 року. Довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 (категорія 2) від 19.05.1994 року Позивач є особою евакуйованою у 1986 році із зони відчуження та відповідно до Закону УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на пільги для осіб, які евакуйовані у 1986 році із зони відчуження.

29.08.2024 року Позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про призначення пенсі за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатом розгляду заяви № 1950 від 29.08.2024р. Пенсійний фондом було прийнято рішення № 25 від 06.09.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.02.1991 року.

В рішенні зокрема було зазначено, що відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» особи, що евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження, мають право на зниження пенсійного віку на 10 роки. Згідно пункту 2 статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» особи мають право на пенсії за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 20 років у разі набуття права на пенсію у 2023. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 16 років 10 місяців 19 днів. До страхового стажу зараховані всі періоди. До заяви надано копію довідки №2448 від 17.06.1991 про евакуацію із зони відчуження у 1986 році. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідних документів та необхідного страхового стажу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, листом від 09.09.2024 року вих. № 1000-0212-8/150356, Позивачу було повідомлено, що за результатами розгляду Вашої заяви про призначення пенсії від 29.08.2024 року № 1950 прийнято рішення про відмову від 06.09.2024 № 20023/03-16 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» особи, що евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження, мають право на зниження пенсійного віку на 10 роки. Згідно пункту 2 статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» особи мають право на пенсії за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 20 років у разі набуття права на пенсію у 2023.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення становить 16 років 10 місяців 19 днів. До страхового стажу зараховані всі періоди. До заяви надано копію довідки №2448 від 17.06.1991 про евакуацію із зони відчуження у 1986 році.

За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідних документів та необхідного страхового стажу.

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною, а рішення пенсійного органу таким, що підлягає скасуванню з зобов`язанням призначити пенсію позивачу зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році пенсійний вік зменшується на 10 років, а які були евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році пенсійний вік зменшується на 8 років.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (Порядок № 22-1).

Відповідно до пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями.

Отже, суд приходить до висновку, що правовою підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, евакуйованій із зони відчуження у 1986 році, є наявність в неї відповідного статусу, що повинен підтверджуватися посвідченням, та факт проживання у вказаній зоні.

В матеріалах справи наявна довідка виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №2448 від 17.06.1991 року, з якої встановлено, що Позивач станом на 26 квітня 1986 року фактично проживав та був прописаний в АДРЕСА_3 та відповідно до встановленого порядку евакуйований 27 квітня 1986 року. Довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2.

Дана довідка була підставою для видачі позивачу посвідчення громадянки евакуйованої у 1986 році із зони відчуження.

За ч. 2 п. 13 Порядку №501 спірні питання визначення статусу громадян, які евакуйовані із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської обласних державних адміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих державними установами й організаціями.

Водночас, у випадку необхідності вирішення спірних питань щодо наявності чи відсутності у особи права на встановлення їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, розгляд таких питань здійснюється відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій. Саме ці комісії розглядають видані місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування довідки та інші документи, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, та на їх підставі встановлюють чи дійсно особу у 1986 році було евакуйовано із населеного пункту, що відноситься до зони відчуження та, відповідно, й вирішує чи має особа право на встановлення їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження.

Отже, наявність у позивача посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) серії НОМЕР_3 від 19.05.1994, виданого на підставі довідки виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів №2448 від 17.06.1991, вже надає йому право на користування пільгами, визначеними Законом № 796-XII, в тому числі і правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Як зазначалось раніше, позивач вважає, що має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 10 років, тобто з 50 років, на підставі абз.2 п.2 ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" м. Прип`ять відноситься до зони відчуження внаслідок аварії на ЧАЕС.

Позивач був евакуйований із м. Прип`ять Київської області, яке віднесене до зони відчуження і яке знаходиться на відстані 3,5 кілометра від ЧАЕС, а отже знаходиться у 10 кілометровій зоні.

Отже, позивач, як особа яка була евакуйована з 10 кілометрової зони відчуження у 1986 році, його страховий стаж складає 16 років 10 місяців 19 днів, має право пенсію із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до абз. 2 п. 2 ч. 1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність та, як наслідок скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 25 від 06.09.2024 року.

Статтею 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Згідно із вимогами частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Суд звертає увагу на те, що позивач, за призначенням пенсії звернувся 29.08.2024 року, а тому пенсія має бути призначена з 29.08.2024 року.

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача 1 призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи для повного та ефективного захисту прав, інтересів позивача, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо виходу за межі позовних вимог та частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення Відповідача 1 № 25 від 06.09.2024 року про відмову у призначенні Позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання Відповідача 1 призначити Позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991р. №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати подання заяви, а саме з 29.08.2024 року.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 200/7300/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв