Справа № 420/13651/25
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каравана Р.В., розглянув в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2008 р.н. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною щодо видачі паспорта у формі книжечки.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 02.05.2025 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Хаджибейського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в оформленні та видачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 №2503-XII;

зобов?язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Хаджибейського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_3 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII від 26.06.1992 р., без передачі будь-яких персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, оформити паспорт відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII від 26.06.1992 р., а саме - 1) з урахуванням правильності написання імені, по-батькові, прізвища згідно українського правопису, а саме- вписати каліграфічним почерком від руки, перша літера прізвища, ім?я та по батькові мають бути великими, інші літери маленькими; 2) проставити на відповідній сторінці в паспорті відмітку про реєстрацію постійного місця проживання громадянина на підставі виписки з будинкової книги про склад сім?ї та реєстрацію №2402 від 10.12.2012.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , мати неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її законним представником. У зв`язку із досягненням її донькою шістнадцятирічного віку вона особисто в її інтересах звернулась до Хаджибейського відділу ГУ ДМС України у м. Одесі, за місцем своєї реєстрації та до Головного управління ДМС України в Одеській області із вимогою щодо оформлення доньці паспорта громадянина України зразка 1994 року та надала всі необхідні документи для цього, а саме: дві фотокартки ОСОБА_4 розміром 3,5 х 4,5 см для оформлення бланку паспорту, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , особисту заяву за формою про видачу паспорта відповідно наказів МВС України від 13.04.2012р. №320 та від 06.06.2019р. №456, предоставила оригінал паспорту громадянина України законного представника. У вимозі вона стверджувала, що не має наміру оформляти паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID та про незгоду на збір та обробку персональних даних, а також вимогу видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994р. Також в даній вимозі було повідомлення про відкликання згоди на обробку персональних даних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , (див. сторінку 7 з 8 Вимоги) та зазначено, що з моменту отримання вимоги надалі у Відповідача відсутні законні підстави для реєстрації, збирання, зберігання, використання та поширення наших персональних даних в межах Єдиного державного демографічного реєстру та поза його межами з посиланням на законодавчу базу України. 18.04.2025р отримано лист-відповідь на вимогу, яка була зареєстрована від 27.03.2025 № Л-25/6/5114-25, з Хаджибейського відділу у місті Одесі ГУ ДМС у Одеській області. В цьому листі-відповіді зазначено, що не дотримано порядку подання заяви про оформлення та видачу паспорта громадянина України, а саме не було додано всіх необхідних документів для оформлення паспорта. Також отримано відповідь з Головного управління ДМС України в Одеській області на вимогу від 03.04.2025 № Л-265/6/5101-25, у якій також зазначено про неможливість оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 без відповідного рішення суду. Вважаючи дій відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.

Відповідач з поданим позовом не погодився. У поданому до суду відзиві вказує, що 27.03.2025 до Хаджибейського відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі Хаджибейський відділ) надійшла вимога не належної форми ОСОБА_2 щодо оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ у вигляді книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і без присвоєння унікального номера запису в ЄДДР (УНЗР). У поданій вимозі ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 вказали, що мають намір оформити паспорт громадянина України ОСОБА_2 . У зв`язку з досягненням нею 16-річного віку у вигляді книжечки зразка 1994 року, та не надають згоди на обробку персональних даних, забороняють передачу будь-яких даних про себе до Єдиного демографічного реєстру; формування стосовно себе УНЗР; використання будь-яких засобів ЄДДР. Хаджибейський відділ у межах строку визначеного ЗУ "Про звернення громадян" надав позивачам письмову відповідь від 04.04.2025 №5114-312/5114.1-25 на їх вимогу з відповідними роз`ясненнями щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року. Не погоджуючись з отриманою відповіддю позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом. Однак, 15.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм неповнолітній ОСОБА_2 . В даному випадку паспорт громадянина України для виїзду за кордон був оформлений та виданий на підставі заяви-анкети ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 . Жодних заперечень, пропозицій та зауважень під час зазначених процедур від законного представника ОСОБА_1 не надходило, особи не зазначали про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації, а всі дії щодо неї здійснювалися на добровільній основі. Слід зазначити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28.11.2019 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , орган видачі 5114. При оформленні зазначеного паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, було надано згоду на обробку персональних даних. Тобто законний представник при оформленні паспорта громадянина анкету України для виїзду за кордон, заповнюючи 15.11.2019 заяву встановленого зразка, надала згоду на обробку персональних даних п доньки та внесення інформації до ЄДДР. На момент звернення до Хаджибейського відділу позивач була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_1 та всі персональні дані внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 204. При цьому, законним представником не наведено підстав вважати, що персональні дані щодо її доньки обробляються з порушенням законодавства України. Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані позивача та присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини 1 статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. При цьому, позивачем не наведено підстав вважати, що персональні дані обробляються з порушенням законодавства України. За таким обставин, вважає відмову у видачі паспорту правомірною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач з поданим відзивом не погодився, у поданій до суду відповіді на відзив зазначає, що примушування до обробки персональних і конфіденційних даних з метою оформлення паспорта громадянина України у формі картки є неправомірним втручанням в особисте життя з боку держави та порушенням вимог ст. 8 Закону України від 01 червня 2010 року № 2297-VI "Про захист персональних даних" (далі - Закон № 2297-VI). Крім того, я у позовній заяві спираюсь на Положення про паспорт № 2503-ХІІ, яким затверджено зразок бланка паспорта громадянина України у формі книжечки, та який на сьогодні є чинним. Зауважує, що заявлені нею позовні вимоги містять визначені Верховним Судом ознаки типової зразкової справи, викладені у постанові від 19.09.2018. Зазначає, що позивачем дійсно була подана така заява анкета для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відносно її доньки ОСОБА_2 з метою отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, але Позивач наголошує на тому, що під час оформленням документів для подачі даної заяви представниками ДМС не було надано Позивачу повну інформацію щодо дій Позивача та не було роз`яснено наслідки підписання зазначених документів, чим було введено Позивача в оману, Позивачу не було повідомлено щодо позбавлення право її дитини на ідентифікацію за її ім`ям та по-батькові, які замінено номер УНЗР. При отриманні закордонного паспорта доньці Позивачу не було роз`яснено її права та можливі обмеження щодо прав її дитини, не було надано детальну інформацію щодо внесення інформації про дитину до відповідних реєстрів чим порушили законодавство щодо її прав та щодо своїх персональних посадових обов`язків та на сьогодні змусили Позивача витрачати купу часу на вивчення законодавства та переносити тяжкі переживання щодо цих обставин. Не зрозуміло посилання відповідача на той факт, що Позивачем не повідомлено щодо наявних релігійних переконань на підставі яких Позивач не має наміру отримати паспорт в формі ID-карти. Вважає, що вона позивач не зобов`язана була повідомляти інформацію щодо своїх релігійних переконань, які можуть забороняти отримувати паспорт дитини в формі ІD-картки.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2008 р.н. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною щодо видачі паспорта у формі книжечки залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків 5 днів з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі від 05.05.2025 судом визначено спосіб усунення виявлених недоліків, а саме шляхом подання до суду уточнену позовну заяву з зазначенням чіткого суб`єктного складу учасників та зазначенням повного найменування (для юридичних осіб) відповідача, його місцезнаходження, поштового індексу, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, разом з копіями уточненої позовної заяви та додатків до неї для інших учасників справи, або докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України; платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

12.05.2025 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, разом із уточненою позовною заявою з зазначенням чіткого суб`єктного складу учасників та зазначенням повного найменування (для юридичних осіб) відповідача, його місцезнаходження, поштового індексу, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, разом з копіями уточненої позовної заяви та додатків до неї для інших учасників справи; платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

В уточненій позовній заяві позовні вимоги викладено у наступній редакції:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () в оформленні та видачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 №2503-XII;

зобов?язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області () видати ОСОБА_3 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII від 26.06.1992 р., без передачі будь-яких персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, оформити паспорт відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-XII від 26.06.1992 р., а саме - 1) з урахуванням правильності написання імені, по-батькові, прізвища згідно українського правопису, а саме- вписати каліграфічним почерком від руки, перша літера прізвища, ім?я та по батькові мають бути великими, інші літери маленькими; 2) проставити на відповідній сторінці в паспорті відмітку про реєстрацію постійного місця проживання громадянина на підставі виписки з будинкової книги про склад сім?ї та реєстрацію №2402 від 10.12.2012.

Ухвалою суду від 15.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2008 р.н. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною щодо видачі паспорта у формі книжечки. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є законним представником мати неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Малиновського відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою від 27.03.2025, в якій просили оформити на підставі Закону України від 18.01.2001 р. №2235-III «Про громадянство України» паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ з дотриманням правил українського правопису, а саме дані Заявника повинні бути вписано каліграфічно почерком від руки, перша літера прізвища, ім`я та по батькові мають бути великими, інші літери маленькими, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати його мені ОСОБА_2 . Проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті (для підтвердження раніше набутої реєстрації (а саме 08.12.2010 року), яка не змінювалась до моменту подачі цієї вимоги, а не з новою реєстрацією місця проживання, відомостями про яке володіє Управління ДМС України в Одеській області. Провести реєстрацію громадянства України внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Вести облік щодо ОСОБА_2 за раніше встановленими формами - за прізвищем, іменем та по-батькові, датою народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового або буквено-цифрового ідентифікатора особи (у т.ч серії та номеру паспорту), без внесення інформації про неї до Єдиного державного демографічного реєстру чи будь-яких інших автоматизованих інформаційних систем та без автоматизованої обробки (у т.ч. передачі) персональних даних.

Згідно наявної в матеріалах справи копії вимоги від 27.03.2025 в якості додатків до вказаної заяви зазначені: копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , дві фотокартки розміром 3,5х4,5 мм, заява ОСОБА_2 за формою про видачу паспорта відповідно до наказів МВС України № 320 від 13.04.2012 та № 456 від 06.06.2019, довідка (виписка з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 2402 від 10.12.2012.

Хаджибейським відділом ГУДМС у Одеській області було надано відповідь №5114-312/5114.1-25 від 04.04.2025, відповідно до якої повідомлено, що до заяви про отримання паспорту-книжечки не надано повного переліку документів, передбаченого п. 3.1 наказу МВС України від 06.06.2019 № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України».

Окрім цього, за здійсненою перевіркою ЄІАС УМП ОСОБА_5 вже було документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 дата видачі 28.11.2019, орган видачі 5114. При оформленні зазначеного паспорту громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, було надано згоду на обробку персональних даних.

На момент звернення до Хаджибейського відділу Ярослава Лагунова документовані паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_1 та її персональні дані внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) і присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗР): 204. При цьому, в заяві не наведено підстав вважати, що персональні дані щодо неї обробляються з порушенням законодавства України.

Отже, фактично у Реєстрі вже містяться ОСОБА_6 персональні дані та присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини першої статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Отже, використання нею раніше паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує її права та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне життя.

З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

ГУДМС у Одеській області було надано відповідь №5100.4.1.-3291/51.1-25 від 04.04.2025 відповідно до якої за здійсненою перевіркою Єдиної інформаційно-аналітичної системи Управління міграційними процесами (далі ЄІАС УМП) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , дата видачі 28.11.2019, органом видачі 5114.

На момент звернення до ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 ; персональні дані дитини внесені до Єдиного державного демографічного реєстру (ЄДДР) та присвоєно унікальний номер запису в ЄДДР (УНЗP): 204, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде.

Порядок подання документа, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року визначає Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06-червня 2019 року №456, яким передбачено оформлення паспорта зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

У зв`язку з цим, підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорта громадянина України відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, відсутні.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-ІІІ документом, що підтверджує громадянство України, є, в тому числі, паспорт громадянина України.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі Закон №5492-VI) встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку № 302 паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 1 Порядку №302 затверджений:

-зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно;

-зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія;

-Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 Порядку №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно пункту 3 Порядку №302 прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Тимчасовий порядок № 456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Отож, зазначеними вище нормами законодавства України передбачені два рівнозначних альтернативних варіанти оформлення документа, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України, а саме: паспорт у вигляді паспортної книжечки або паспортна картка.

Однак, в контексті спірних правовідносин, неповнолітня ОСОБА_2 не має право на оформлення паспорту громадянина України у вигляді книжечки, адже використання нею паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права неповнолітньої та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Крім того, при зверненні до органу міграційної служби із заявою, позивач не зазначала про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Відображення таких обставин має місце лише у позовній заяві.

У світлі наведеного, також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Здійснюючи такий висновок, суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21, від 22.03 2024 у справі № 540/4500/21, від 28.11.2024 у справі №420/6552/24, в яких наголошено, що використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Суд вважає не можливим застосувати до спірних правовідносин правові висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 за позовом особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 за позовом особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Отже, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд зауважує, що визначальними її особливостями, на підставі яких вона (справа) не може бути визначена як типова є, зокрема, те, що ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку з досягненням 16-річного віку та при зверненні до органу міграційної служби із заявою позивач не зазначає про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації.

Натомість, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних з мотивів релігійних переконань.

З уваги на викладене, суд вважає неможливим застосувати до спірних правовідносин висновки у зразковій справі №806/3265/17(Пз/9901/2/18) при розгляді цієї справи.

Вказані правові висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.04.2025 у справі № 420/29754/23.

Себто, дана справа не відповідає вимогам зразкової, оскільки предметом розгляду останньої, було порушене право особи мати паспорт у альтернативній формі, яка не надавала згоду на обробку персональних даних у зв`язку із побоюваннями через свої переконання настання негативних наслідків в результаті майбутнього внесення персональних даних до ЄДДР та присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі УНЗР.

Однак, як свідчать наявні в матеріалах справи докази, альтернативний вибір законний представник та неповнолітня ОСОБА_2 вже зробили, оформивши біометричний паспорт для виїзду за кордон, надавши, при цьому згоду на обробку персональних даних; в Реєстрі щодо ОСОБА_2 , вже сформовано номер, який не змінюється при наступних операціях.

При цьому, суд зауважує, що право на свободу думки, совісті та релігії позначає погляди, які досягають певного рівня переконливості, серйозності, єдності та значущості (див. справи «Bayatyan проти Вірменії» [ВП], № 23459/03, § 110, ECHR 2011; «Leela Fцrderkreis e.V. та інші проти Німеччини», № 58911/00, § 80, рішення від 6 листопада 2008 року; «Jakуbski проти Польщі», № 18429/06, § 44, рішення від 7 грудня 2010 року). За умови виконання цих умов, обов`язок держави щодо нейтральності та неупередженості несумісний з будь-яким повноваженням з боку держави щодо оцінки легітимності релігійних переконань або способів, в які ці переконання виражаються (див. справи «Manoussakis та інші проти Греції», рішення від 26 вересня 1996 року, Reports 1996-IV, p. 1365, § 47; «Hasan та Chaush проти Болгарії» [ВП], № 30985/96, § 78, ECHR 2000?XI; «Refah Partisi (the Welfare Party) та інші проти Туреччини» [ВП], №№ 41340/98, 41342/98, 41343/98 та 41344/98, § 1, ECHR 2003-II).

Навіть якщо та чи інша віра досягає необхідного рівня переконливості та важливості, не можна сказати, що будь-яка дія, яка певним чином знайшла в ній натхнення чи мотивацію, або ж була вчинена під її впливом, становить «сповідування» віри. Так, наприклад, дії або бездіяльність, які безпосередньо не виражають відповідне переконання або які лише віддалено пов`язані з приписом віри, не підпадають під захист статті 9 § 1 (див. справи «Skugar та інші проти Росії», № 40010/04, ухвала щодо прийнятності від 3 грудня 2009 року, та, наприклад, «Arrowsmith проти Сполученого Королівства», звіт Комісії від 12 жовтня 1978 року, Decisions and Reports 19, p. 5; «C. проти Сполученого Королівства», звіт Комісії від 15 грудня 1983 року, DR 37, p. 142; «Zaoui проти Швейцарії», № 41615/98, ухвала щодо прийнятності від 18 січня 2001 року).

Згідно обставин вказаної справи, ОСОБА_1 , яка є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 має картку платника податків з присвоєним реєстраційним номером облікової картки платників податків, що ставить під сумнів приналежність законного представника та ОСОБА_2 до окремої суспільної групи, які внаслідок наявності релігійних переконань відмовляються від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації, оскільки відповідний номер також може вважатися цифровим ідентифікатором особи.

Суд зауважує, що само по собі небажання особи отримати паспорт із безконтактним носієм інформації не може бути безумовною підставою для задоволення відповідного позову, оскільки його задоволення можливе виключно у разі встановлення судом факту належності особи до окремої суспільної групи, яка за своїми релігійними переконаннями не надає згоду на обробку персональних даних у зв`язку із побоюваннями через свої переконання настання негативних наслідків для неї, та саме у такому випадку суд може дійти висновку, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що ГУ ДМС України в Одеській області було правомірно відмовлено в оформленні та видачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку із досягненням нею 16-річного віку, паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 №2503-XII, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яка дії в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2008 р.н. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання відмови протиправною щодо видачі паспорта у формі книжечки відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, місцезнаходження: 65014, Одеська обл., м. Одеса, вул. Преображенська, 44, .

Суддя Роман КАРАВАН

.