Справа № 400/6997/25
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 р. № 400/6997/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., у порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовомГоловного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, просп. Миру, 34, м. Миколаїв, 54004,
до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056,
треті особиОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
провизнання протиправною та скасування постанови від 19.06.2025,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), за участі третьої особи - ОСОБА_1 з позовними вимогами про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.06.2025 року ВП №78143634 про накладення штрафу у розмірі 5100, 00 грн.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі № 400/5813/21 відбувається через незалежні від управління обставини. Вказав, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/5813/21, яким його було зобов`язано зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку за проектом землеустрою, виготовленим фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 , згідно Договору №57/10 від 17.08.2021 року, було ухвалено в грудні 2021 року та набуло чинності в червні 2022 року. Разом з тим, за виконання рішення суду, ОСОБА_1 звернулася лише в березні 2025 року. З цього часу, відбулася зміна законодавства, що регулює питання реєстрації в земельному кадастрі, зокрема внесенні зміни до Порядку ведення Державного земельного кадастру, для чого необхідно подати заяву в електронній формі від сертифікованого інженера-землевпорядника відповідального за розроблення технічної документації. Позивач з метою виконання рішення суду звертався до розробника документації про направлення її на реєстрацію, але той відмовив. Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Позивач вважає, що в нього є поважні причини невиконання рішення суду, а тому застосування до нього штрафу є протиправним.

Ухвалою суду від 08.07.2025 року, судом на підставі положень ч.1 ст.169 КАС України позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

14.07.2025 року через канцелярію суду від позивача до суду надійшла заява щодо усунення недоліків позовної заяви разом із доказами сплати судового збору.

Ухвалою від 21.07.2025 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/6997/25 та ухвалив розглядати справу за правилами за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-273 КАС України щодо розгляду термінових справ та призначив судове засідання на 24.07.2025 року.

24.07.2025 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 19.06.2025 року державним виконавцем проведено перевірку виконання рішення, та встановлено наступне: «Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. Станом на 19.06.2025 року до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Квашенка Сергія Сергійовича, не надходили документи щодо повного або часткового виконання рішення суду боржником, у строк визначений ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Вище визначене свідчить про невиконання рішення суду Боржником без поважних причин, про що 19.06.2025 року складено відповідний акт державного виконавця. 19.06.2025 року у ВП №78143634, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Боржником не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин. Боржником не виконано рішення без поважних причин, рішення не може бути виконано без участі боржника, виконавець має надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні 24.07.2025 року судом було заслухано пояснення представників сторін та продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №400/5813/21 позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельну ділянку за проектом землеустрою, виготовленим фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), згідно Договору №57/9 від 17.08.2021р.

19.05.2022 року рішення МОАС набрало законної сили.

На виконання резолютивної частини рішення від 23.12.2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом 24.02.2025 року видано виконавчий лист у справі №400/5813/21.

Означений виконавчий документ було пред`явлено до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№78143634) на підставі виконавчого листа №400/5813/21, виданого 24.02.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом.

У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Вищезазначену постанову було направлено відповідачем на адресу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

03.06.2025 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з заявою про зупинення виконання рішення суду у справі №400/5813/21 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

10.06.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом відмовлено в задоволенні заяви ГУ Держгеокадастру про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

04.06.2025 року Головним управління Держгеокадастру у Миколаївській області направлено на адресу державного виконавця повідомлення «Щодо виконання рішення суду у справі №400/5813/21» в якому повідомлено що рішення щодо ОСОБА_1 не може бути виконано, оскільки з моменту ухвалення рішення змінилось законодавства, та порядок реєстрації в Державному земельному кадастрі проектів землеустрою. Для виконання рішення суду, ГУ Держгеокадастр звертався до розробника проекту ФОП ОСОБА_2 , але він не направив проектну документацію щодо ОСОБА_1 на реєстрацію.

19.06.2025 року державним виконавцем складено Акт про невиконання боржником ГУ Держгеокадастром рішення суду.

19.06.2025 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за невиконання виконавчого документа в повному обсязі на позивача було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

Так, матеріалами справи підтверджується, що підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало невиконання Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області судового рішення від 23.12.2022 року у справі №400/5813/21.

Звертаючись до обставин цієї справи, позивач, посилається, зокрема, на наступне.

Відповідно до п.6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, який затверджений постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 в редакції на час ухвалення судового рішення у справі №400/5813/21, розподіл повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів здійснює Держгеокадастр.

Натомість, відповідно до п.6 Порядку, в редакції на теперішній час, розподіл повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів здійснює Держгеокадастр. Визначення державного кадастрового реєстратора для здійснення повноважень, зазначених у підпунктах 1, 2-1, 3-6 цього пункту, здійснюється в день подання заяви за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості.

Також, позивач послався на необхідність надання через уповноважених ними осіб, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та є розробниками відповідної документації із землеустрою, і що в цій частині законодавство також змінилося з 2021 року.

Порівняв редакції Порядку №1051, суд не вбачає перешкод для виконання боржником судового рішення. Зміни на які посилається позивач принципово не змінили порядок державної реєстрації, а вимога про надання через уповноважених осіб, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та є розробниками відповідної документації із землеустрою, була і на 2021 рік. Більш того, в рішенні МОАС від 23.12.2021 прямо вказано, що «…Через сертифікованих інженерів землевпорядників ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як уповноважених ними осіб, розроблені проекти надіслано відповідачу в електронній формі, підписано із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису сертифікованого інженера-землевпорядника технічними засобами телекомунікацій розроблені проекти землеустрою для внесення інформації про новосформовані земельні ділянки до Державного земельного кадастру…». Тобто, зазначена умова була виконана ще в 2021 році, а тому не може бути виправданням невиконання судового рішення у 2025 році.

Також, не є поважною причиною зміни внесенні у п.6 щодо розподілу звернень про реєстрацію за принципом випадковості. Зазначене стосується нових звернень, а у цьому випадку йде мова про здійснення реєстрації, відмову в якій в 2021 році була визнана судом протиправною.

Матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення позивачем належних дій, спрямованих на виконання рішення суду від 23.12.2022 року у справі №400/5813/21, зокрема відсутні докази про доведення до компетентних органів, наділених правом на виділення коштів станом на момент прийняття оскаржуваних постанов про накладення штрафу.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу останнім було встановлено факт невиконання позивача судового рішення без поважних причин.

У контексті наведеного принагідно зауважити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи ненадання позивачем доказів неможливості виконати рішення суду у справі №400/5813/21, суд дійшов висновків щодо необґрунтованості позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанови відповідача про накладення на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області штрафу за невиконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, державний виконавець під час перевірки стану виконання правомірно встановив, що рішення суду не було виконане у повному обсязі і поважні причини такого невиконання встановлені не були, що давало обґрунтовані підстави для накладення штрафу.

Враховуючи вказане суд вважає, що у діях та постановах державного виконавця відсутні ознаки протиправності або виходу за межі повноважень, відтак позов не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (просп. Миру, 34, м. Миколаїв, 54004, ідентифікаційний код 39825404) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 43315529) за участі третьої особи - ОСОБА_1 про скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.06.2025 року ВП №78143634 про накладення штрафу у розмірі 5100, 00 грн. - відмовити.

2. Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Величко