Справа № 200/2772/25
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року Справа№200/2772/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Головного управління Національної поліції в Донецькій області

відповідача 2: Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Національної поліції у м. Києві про:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України у м. Києві щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 її середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.05.2023 по 21.01.2025.

- стягнення з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області та Головного управління Національної поліції України у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.05.2023 по 21.01.2025 у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 06.03.2022 по 12.12.2022 проходила службу в слідчому відділі Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Донецькій області.

З 12.12.2022 позивача переміщено для подальшого проходження служби у м. Київ. 16.05.2023 позивача за станом здоров`я було звільнено зі служби в поліції (ГУНП в м. Києві).

08.03.2022 позивач отримав значну травму внаслідок авіаційного удару в м. Маріуполь та значний проміжок часу перебував в комі.

22.01.2025 на картковий банківський рахунок позивача від ГУНП в Донецькій області було зараховано заробітну плату в розмірі 6070,20 грн.

Підстави зарахування зазначених коштів стали зрозумілі після отримання 15.02.2025 листа ГУНП в Донецькій області від 30.01.2025 № 1аз/12/02-2025.

Так в процесі збору доказів для вирішення спірних правовідносин в іншій справі було виявлено, що ГУНП в Донецькій області не нарахувало позивачу грошове забезпечення за період з 06.03.2022 по 31.03.2022, про що ГУНП в Донецькій області зазначило в своєму листі від 30.01.2025 № 1аз/12/02-2025.

Вказує, що на момент звільнення позивача зі служби в Національній поліції з позивачем не було проведено повний розрахунок відповідно до вимог статті 117 КЗпП. Фактично через протиправні дії ГУНП в Донецькій області, при звільненні позивача ГУНП в м. Києві не провело повний розрахунок з позивачем при звільненні

Вважає таку бездіяльність відповідачів протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 30 липня 2025 року відмовлено у клопотанні відповідача 2 про залишення позову без розгляду.

Головне управління Національної поліції в м. Києві не погодившись з доводами позивача, викладеними у позовній заяві надало до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувало проти позову та просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходила службу в поліції із 16.08.2018 по 16.05.2023.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.12.2022 №596 о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0148720) переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції у м. Києві з 12 грудня 2022 року. Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.05.2023 №795 о/ с «Про особовий склад» лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора відділу моніторингу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві звільнено зі служби в поліції згідно з п.2 «за станом здоров`я» (через хворобу) частини першої ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», 16 травня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, встановлено, що у відповідності до вимог чинного законодавства ОСОБА_1 під час її звільнення зі служби у травні 2023 року в повній мірі здійснено нарахування та виплату всіх передбачених для неї чинним законодавством видів грошового забезпечення, а тому позовні вимоги останньої до ГУНП у м. Києві не підтверджуються жодними доказами.

Відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області не погодившись з доводами позивача, викладеними у позовній заяві надало до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувало проти позову та просило суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до листа ГУНП в Донецькій області від 30.01.2025 № 1аз/12/02-2025, на який посилається представник позивача у позовній заяві, під час формування довідки про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період проходження служби в ГУНП в Донецькій області встановлено, що їй не було нараховане грошове забезпечення за період з 06.03.2022 по 31.03.2022.

У січні 2025 року ОСОБА_1 нараховане грошове забезпечення за період з 06.03.2022 по 31.03.2022 в сумі 6389,68 грн, з розрахунку: посадовий оклад 2400,00 грн + оклад за спеціальне звання «лейтенант поліції» 1400,00 грн + надбавка за вислугу років від 2 до 4 років 10% 380,00 грн + надбавка за специфічні умови проходження служби 40% 1672,00 грн + індексація 1766,47 грн = 7618,47 грн/31*26 = 6389,68 грн, та перераховано на її особистий картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів (військовий збір 319,48 грн), в сумі 6070,20 грн.

Оскільки спір фактично стосується поліцейського, вважає, що у спірних правовідносинах пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону № 580- VIII та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції, як спеціального законодавства.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 06.03.2022 № 115 о/с позивача призначено на посаду слідчого відділенні розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Маріупольського районного управління поліції з 06.03.2022.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.12.2022 № 596 о/с позивача переведено до Головного управління Національної поліції в м. Києві, звільнивши з її посади з 12 грудня 2022 року.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.05.2023 № 795 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з 16 травня 2023 року.

22 січня 2025 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області виплачено позивачу грошове забезпечення у розмірі 6070,20 грн за період з 06.03.2022 по 31.03.2022, що підтверджується наданими позивачем доказами та визнається відповідачами.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2022 року у Згідно з частинами першою та другою статті 94 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На підставі пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі Порядок № 260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Згідно з пунктом 1 розділу ІХ Порядку № 260 у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції орган поліції, ЗВО, орган, до якого був відряджений поліцейський, зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

Аналіз правових норм свідчить, що у випадку звільнення поліцейського зі служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення речового та грошового забезпечення.

Таким чином, в даних спірних правовідносинах обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 06.03.2022 по 31.03.2022 було покладено на Головне управління Національної поліції в Донецькій області.

Таким чином, спірні правовідносини виникли з наступного дня після звільнення позивача з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, тобто, з 13 грудня 2022 року, а не з 17 травня 2023 року, як зазначає представник позивача у позовній заяві.

Законом № 580 та Порядком № 260 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення поліцейського.

За загальним правилом у правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.

За правилами статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.03.2018 в справі № 806/1899/17, від 29.03.2018 в справі № 815/1767/17 та від 19.04.2018 в справі № 803/1210/2018 щодо не проведення розрахунку при звільненні з публічної служби.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Починаючи з 19 липня 2022 року відбулися зміни у трудовому законодавстві України, відповідно до яких у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100 в редакції, яка діє на час вирішення спору).

За пп. «л» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно з абз. 1-3 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема:

виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками) (підпункт «а»);

одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) (підпункт «б»);

компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових) (підпункт «в»);

пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати (підпункт «е»);

компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (підпункт «л»).

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, абзацом восьмим пункту 8 розділу ІІІ якого, серед іншого, визначено, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, поліцейським здійснюється з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії.

Таким чином, для розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача враховується її грошове забезпечення за жовтень та листопад 2022 року без врахування одноразових видів грошового забезпечення.

Відповідно до довідки УФЗБО ГУНП в Донецькій області, розмір грошового забезпечення позивача за жовтень 2022 року становить 17811,61 грн, за листопад 2022 року - 43370,20 грн.

Разом з тим, грошове забезпечення позивача за листопад 2022 року без урахування одноразових видів грошового забезпечення становить 18001,41 грн (посадовий оклад 2400,00 грн, оклад за спеціальним званням 1400,00 грн, надбавка за стаж служби 570,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби -1748,00 грн, премія 9130,01 грн, індексація 7974,18 грн.

Таким чином, загальний розмір грошового забезпечення позивача за жовтень -листопад 2022 року становить 35813,02 грн.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача за два місяці, що передують звільненню становить 587,10 грн/день (35813,02 грн / 61 календарний день).

Період затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2022 по 22.01.2025 в межах встановленого статтею 117 КЗпП України шестимісячного періоду (з 13.12.2022 по 13.06.2023) 183 календарні дні.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за шість місяців (183 календарних дні) становить 107439,30 грн (587,10 грн х 183 календарні дні).

Таким чином, стягненню з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на користь позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців за період з 13.12.2022 по 22.01.2025 (а не по 21.01.2025 як зазначає представник позивача у позовній заяві) у розмірі 107439,30 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги до Головного управління Національної поліції у м. Києві задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 13.12.2022 по 22.01.2025, та зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 13.12.2022 по 22.01.2025 включно у розмірі 107439 (сто сім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 30 коп.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 969,96 грн. понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Національної поліції в Донецькій області відповідача 2: Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 13.12.2022 по 22.01.2025.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 13.12.2022 по 22.01.2025 включно у розмірі 107439 (сто сім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 30 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька обл., м. Покровськ, вул. Мандрика, буд. 7, ) судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 30 липня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська