Справа № 160/13216/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , що полягають в оголошенні ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив місце несення служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» від 13.12.2024 р. №7753;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 р. №9-РС;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №35 від 04.02.2025 р;
- визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_1 , що полягають в направленні до директора територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтаві повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на військовій службі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем безпідставно визнано його таким, що самовільно залишив військову частину, оскільки вирушаючи на бойове завдання до АДРЕСА_1 , на вокзалі у м. Кривий Ріг позивачу стало зле, і він наступного дня звернувся до лікарні, про що повідомив через мобільний застосунок WhatsApp командира медичної роти військової частини НОМЕР_1 та направив електронне направлення від сімейного лікаря про необхідність лікування у стаціонарі. Звернення позивача до командира роти, з приводу отримання направлення на лікування, результатів не дало. Позивач скаржився на дії/бездіяльність командира роти ВЧ НОМЕР_1 до о Генерального штабу Збройних Сил України та Військової служби правопорядку.
На адвокатський запит щодо надання інформації з підтверджуючими документами про результати розгляду скарги ОСОБА_1 по факту порушення відносно нього питання про самовільне залишення військової частини та відсторонення від служби, ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 надходило доручення командира військової частини НОМЕР_2 щодо перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_1 , щодо можливих неправомірних дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , однак інформація про результати розгляду доручення надана не була, так як розпорядником вказаної інформації є військова частина НОМЕР_2 . У відповідь на адвокатський запит щодо результатів розгляду скарги, військова частина НОМЕР_2 повідомила, що посадовими особами відділу Патрульно-постової служби, розшуку діяльності Військової служби правопорядку в гарнізонах військової частини НОМЕР_2 , в межах компетенції встановлено, що ОСОБА_1 обліковується як такий, що 21.11.2024 р. самовільно залишив військову частину, по суті поставлених питань щодо оцінки неправомірних дій посадових осіб щодо не допуску ОСОБА_1 до військової служби жодної інформації не надано.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 визнано причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними, заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Цією ж ухвалою витребувано:
від Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання цієї ухвали інформацію з підтверджуючими документами про результати розгляду скарги ОСОБА_1 на ротного 1 розвідувального відділення, 1 розвідувального взводу розвідувальної роти, військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 направлення для проходження лікування, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та з приводу відкритого ротним ОСОБА_2 питання про самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 та не допуску останнього до військової служби;
від Військової частини НОМЕР_1 у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання цієї ухвали копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» від 13.12.2024 р. №7753; копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 р. №9-РС; інформацію щодо того, чи було надано ОСОБА_1 направлення на проходження лікування у стаціонарі Криворізької міської клінічної лікарні №2 «Дніпропетровської обласної ради» та щодо причин ненадання направлення, у разі його ненадання; інформацію про результати розгляду рапорту молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 в/ч НОМЕР_1 від 30.11.2024; інформацію, чи було включено молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 до бойового розпорядження від 21.11.2024 для виконання бойових завдань та якщо був, на якій підставі його було включено за наявної інформації про те, що ОСОБА_1 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;
від Військової частини НОМЕР_2 у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання цієї ухвали інформацію з підтверджуючими документами про результати розгляду скарги ОСОБА_1 по факту порушення відносно нього питання про самовільне залишення військової частини та відсторонення від служби.
Також ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 інформації з підтверджуючими документами щодо того, чи звертався ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за медичною допомогою у період з 22.11.2024 року по теперішній час та з якими саме скаргами; інформації з підтверджуючими документами про надані види медичної допомоги ОСОБА_1 та рекомендації з приводу його лікування у період з 22.11.2024 р. по теперішній час, а також інформації з підтверджуючими документами про виписані направлення ОСОБА_1 на проходження лікування у період з 14.03.2022 року по теперішній час;
витребувано від Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради інформації з підтверджуючими документами щодо того, чи звертався ОСОБА_1 за медичною допомогою до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради у період з 22.11.2024 по теперішній час та з якими скаргами, а також інформації з підтверджуючими документами з приводу звернення ОСОБА_1 у період з 22.11.2024 по теперішній час з метою отримання медичної допомоги на стаціонарному лікуванні та за яких обставин та з яких підстав.
За висновками відповідача, позиція позивача стосовно наявності вини відповідача та його протиправної поведінки не відповідає дійсності і не підтверджується фактами. Рішення прийняте під час службового розслідування є виваженим обґрунтованим та законним, підстави для його перегляду відсутні. Таким чином, відповідач не допускав порушення діючого законодавства України, правомірно видав оспорювані накази, а всі дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 ґрунтуються на положенні чинного законодавства України.
Також у відзиві, відповідач зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки, позивач оскаржує накази, які прийняті командуванням військової частини у грудні 2024 січні 2025, а позивач звернувся з позовом у травні 2025, отже, з пропуском місячного строку, як того вимагає ч.5 ст. 122 КАС України.
Разом з тим, суд зазначає, що під час відкриття провадження у даній справі вирішено клопотання позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду з позовом, доводам позивача в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду надана відповідна оцінка суду, судом визнано поважними причини пропуску строку наведені у клопотанні.
Відповідачем у відзиві не наведено обставин, які б свідчили про передчасність висновків суду про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.
Тому, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, відповідно, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.
Позивачем разом з позовом заявлено клопотання про виклик свідків, згідно змісту якого, позивач просить викликати у судове засідання та допитати у якості свідків:
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , військова частина НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , військова частина НОМЕР_3 .
В ухвалі про відкриття провадження у цій справі, суд дійшов висновку про те, що, заява позивача про виклик свідків буде вирішена протягом строку підготовчого провадження та з урахуванням витребуваних доказів.
Розглянувши заяву позивача про виклик свідків, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.65 Кодексу адміністративного судочинства України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.
Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання (ч.2 ст.65 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши дану заяву, оцінивши зміст позовних вимог, суд приходить до висновку, що зміст вказаних у заяві обставин підлягає підтвердженню належними письмовими доказами, які мають надати учасники справи, а не показами свідків, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2024 №7342 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов відсутності на військовій службі 21 листопада 2024 року в у мовах воєнного стану молодшого сержанта ОСОБА_1 , оператора - телефоніста розвідувального відділення і розвідувального взводу розвідувальної роти та на підставі рапорту лейтенанта ОСОБА_7 , командира розвідувальної роти від 21.11.2024 №2993.
Згідно акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 01.12.2024, встановлено, що позивач починаючи з 08-00 години 21.11.2024 року був відсутній на військовій службі в місті постійної дислокації частини. На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження військовослужбовця не відоме.
Також встановлено, що станом на 01.12.2024 оператор радіотелефоніст 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_1 , до розташування підрозділу в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не прибув, відсутній на військовій службі понад 10 діб в період дії воєнного стану. На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження військовослужбовця не відоме.
Зазначене підтверджено рапортом командира розвідувальної роти ВЧ НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_8 та письмовими поясненнями інших військовослужбовців.
Згідно акту службового розслідування, комісією встановлено, що в діях оператора радіотелефоніста 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Вина військовослужбовця виражається у формі прямого умислу.
Військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , молодшим сержантом ОСОБА_1 , було порушено вимоги передбачені абзацом 1, 2, 4 статті 11, статей 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов?язки свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, за що передбачена дисциплінарна відповідальність.
Причинами скоєння даного правопорушення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_1 , є низький рівень його морально-ділових якостей та особистої виконавчої дисципліни. Дане правопорушення скоєно ним всупереч вимог статутів Збройних Сил України.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.12.2024 №7753 затверджені результати службового розслідування.
Відповідно до цього наказу, позивачу призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення з 21.11.2024, скасовані виплату премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ віл 28.02.2022 №168, позивача знято з усіх видів забезпечення, та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано помічника командира частини з правової роботи повідомити та направити копію матеріалів службового розслідування до прокуратури та державного бюро розслідувань стосовно позивача, у зв`язку із можливістю наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.
09.12.2024 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , відповідно ст. 60 КПК України було подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України до слідчого підрозділу Державного бюро розслідувань.
Згідно витягу з наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.01.2025 №9-РС, військову службу позивача призупинено.
На підставі наведеного наказу, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.02.2025 №35 позивачу призупинено військову службу, виключено з 04.02.2025 із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, облікові документи направлені до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Не погоджуючись з обставинами, встановленими відповідачем під час проведення службового розслідування, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації . Станом на час розгляду справи воєнний стан не скасований та не припинений.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).
Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст. 4 Дисциплінарного статуту).
Як встановлено ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Згідно ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 1 Розділу II Порядку, службове розслідування може призначатися у разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Системний аналіз наведених норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.
Отже, вирішуючи спір, необхідно виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено.
Як зазначає позивач, 21 листопада 2024 року він отримав усне бойове розпорядження власним ходом виїхати до м. Суми. Прибувши на автовокзал у м. Кривому Розі щоб рушити до м. Суми на виконання бойових завдання, ОСОБА_1 стало зле. (погіршення стану здоров`язі позивача обумовлюється рецидивом після поранення отриманого під час виконання бойового завдання, при піднятті важкого епікірування), про що він повідомив безпосереднього командира. 21.11.2024 року з автовокзалу позивач від`їздив додому. 22.11.2024 року позивач звернувся до сімейного лікаря зі скаргами на болі у хребті. Після обстеження сімейним лікарем ОСОБА_1 було видано направлення 8786-06- 27-5918-0807 на лікування у стаціонарі. З вищевказаним електронним направленням ОСОБА_1 звернувся до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради з метою проходження лікування на стаціонарі. У приймальному відділенні Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради дізнавшись, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем витребували у останнього направлення з медичної роти.
Як встановлено судом, відповідачем з метою з`ясування обставин відсутності позивача у розташуванні військової частини наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2024 №7342 призначено службове розслідування.
Під час службового розслідування комісією встановлено обставини відсутності молодшого сержанта ОСОБА_1 у місці постійної дислокації військової частини продовж 10 днів.
У зв`язку із чим відповідачем прийняті спірні накази про затвердження результатів службового розслідування та про призупинення військової служби позивача та виведення його у розпорядження.
При цьому, зі змісту позову вбачається, що позивач не спростовує того факту, що він був відсутній і у місті постійної дислокації частини, і у місці виконання бойового завдання, куди його направили за усним наказом командира.
Також, доказів повернення позивача до військової частини після звернення до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради або направлення позивача до місця проведення бойового завдання, в матеріалах справи відсутні.
За клопотанням позивача судом витребувано у сімейного лікаря та у Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради відповідні докази звернення позивача зі скаргами на здоров`я.
ФОП ОСОБА_3 (сімейний лікар позивача) кореспонденцію суду не отримав, ухвала про витребування доказів, яка направлена на адресу, вказану позивачем в клопотанні, повернулась на адресу суду не врученою, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
Від Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради надійшли листи від 03.07.2025 №2664 та від 17.07.2025 № 2913, в яких суд повідомлено про те, що згідно медичної документації за період з 22.11.2024 по теперішній час за медичною допомогою позивач не звертався, а також, згідно даних Електронної системи охорони здоров`я щодо позивача не зафіксовані дані про перебування на стаціонарному або амбулаторному лікуванні.
Відповідно до частини 2 статті 24 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII), якщо інше не визначено законодавством, для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, військова служба призупиняється.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Так, пунктом 1441 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
На виконання пункту 1442 Положення, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
На виконання пункту 1444 Положення, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.
Згідно з пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця, може проводитися службове розслідування.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 85).
Пунктом 1 розділу ІІІ вказаного порядку встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Розділом V Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України врегульовано, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Отже, за змістом вказаних норм, у випадку самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, служба такого військовослужбовця призупиняється, йому не виплачується грошове та не здійснюється продовольче, речове, інші види забезпечення. Для встановлення обставин самовільного залишення військової частини або місця служби, може бути проведено службове розслідування, за результатами якого вирішується питання щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Згідно змісту акту службового розслідування, у ньому викладено опис обставин вчиненого правопорушення, під час проведення розслідування встановлені відповідні обставини та факти, досліджено особу, стосовно якої призначено розслідування, встановлені неправомірні дії та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, встановлено форми вини позивача, та запропоновано відповідні заходи.
Отже, судом не встановлено протиправних дій відповідача щодо підстав та порядку призначення службового розслідування та під час його проведення.
При цьому, судом відхиляються доводи позивача про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування у зв`язку із неповідомлення його про його початок, а також не надання можливості надати пояснення, з огляду на те, що позивач покинув військову частину, про що він самостійно зазначає, та не відповідав на дзвінки.
Протилежного позивачем не доведено.
Отже, судом не встановлено обставин порушення відповідачем порядку призначення та проведення службового розслідування, а також подальших заходів щодо призупинення позивачу військової служби та виключення із складу частини, оскільки такі дії відповідача узгоджуються із наведеними у цьому рішення нормами чинного законодавства.
Доказів на спростування обставин, встановлених під час проведення службового розслідування, позивачем не надано.
Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду.
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 29.07.2025.

Суддя Н.Є. Калугіна