Справа № 440/13250/24
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/13250/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Бойка С.С. розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Решетилівської міської ради (Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради) про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністерство юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Решетилівської міської ради (Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради), в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №1195/7 «Про відмову у задоволенні скарги».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Решетилівської міської ради (Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради) про визнання протиправним та скасування наказу.

04.07.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Решетилівської міської ради (Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради) про визнання протиправним та скасування наказу. В якій просить вирішити клопотання від 05.06.2025, а саме:

- вийти за межі позовним вимог та застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів: свідоцтва про право власності від 06.08.2021, договору дарування частки житлового будинку від 06.08.2021, договору дарування земельної ділянки від 06.08.2021 та договору дарування квартири від 06.08.2021, шляхом зобов`язання Міністерства юстиції України анулювати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Бєлаша Ю.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.08.2021 № 59695745, від 06.08.2021 № 59699691 та від 06.08.2021 № 59700511, яке заявлене у заяві від 21.05.2025 про вихід за межі позовних вимог та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, яка зареєстрована 21.05.2025 за вх. № 35173/25;

- докази: копію нікчемного договору від 29.01.1998 розподілу майна, набутого подружжям під час зареєстрованого шлюбу (арк. справи 246-247); копію рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.04.2005 по справі № 2/41-05 (арк. справи 248-250); копію ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 22.09.2005 по справі № 22а-2151 (арк. справи 251-252) та копію ухвали Апеляційного суду Сумської області від 04.01.2008 (арк. справи 253-255) визнати недопустимими, яке заявлене у клопотанні від 05.06.2025 про визнання доказів недопустимими, яке зареєстроване 05.06.2025 за вх.№ 39716/25.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення призначено до розгляду у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною третьою статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зазначений перелік підстав, передбачених у ч.1 ст. 252 КАС України для прийняття додаткового рішення є вичерпним.

Тобто, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2019 у справі №240/6150/18 вказав, що додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Окрім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 у справі №120/432/20-а зазначив, що додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Крім того, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту порушеного права. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Для встановлення чи зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе встановлення чи зміна способу виконання рішення до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки встановлюючи чи змінюючи спосіб виконання основного судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач заявив позовну вимогу зобов`язального характеру у такій редакції: «визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 30.04.2024 №1195/7 «Про відмову у задоволенні скарги».

Вирішуючи спір по суті, суд в мотивувальній частині рішення обґрунтував відсутність підстав для задоволення позовних вимог, що становили предмет спору.

При цьому, суд звертає увагу, що у даній справі рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Судом при розгляді справи надана оцінка заявам позивача про вихід за межі позовних вимог щодо застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів, а саме свідоцтва про право власності від 06.08.2021, договору дарування частки житлового будинку від 06.08.2021, договору дарування земельної ділянки від 06.08.2021 та договору дарування квартири від 06.08.2021, а також клопотанню про визнання доказів недопустимими вказавши у мотивувальній частині: «щодо доводів позивача про те, що на час реєстраційних дій 06.08.2021 дарувальник ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», а тому реєстраційні дії приватним нотаріусом були проведені без ОСОБА_5 за підробленими документами, суд зазначає, що питання можливих незаконних реєстраційних дій приватного нотаріуса Бєлаша Ю.Д. 06.08.2021 на підставі можливо підроблених документів може бути досліджено у межах відповідного кримінального провадження.

Доказів вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин зазначених позивачем, ОСОБА_1 не надано ані Міністерству юстиції України, ані суду.

Окрім цього суд бере до уваги, що в обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що приватним нотаріусом Бєлашом Ю.Д. під вчинення реєстраційних дій були порушені права на той час неповнолітньої ОСОБА_4 , в той час коли ОСОБА_4 у своїх поясненнях категорично заперечує про будь-яке порушення її прав та законних інтересів.

Щодо вимог позивача у заяві від 05.06.2025, в якій ОСОБА_1 просить вийти за межі позовних вимог та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину: договору від 29.01.1998 розподілу майна між подружжям, суд зазначає, що предметом цього спору не є правомірність договору від 29.01.1998 розподілу майна між подружжям.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Порушення прав та законних інтересів позивача Міністерством юстиції України при розгляді її скарги від 11.11.2022, судом не встановлено.

Спірний наказ є правомірним та обґрунтованим, тоді як позивач у ході розгляду справи не довела належними та допустимими доказами факт порушення її прав та/або законних інтересів внаслідок видання відповідачем оспорюваного наказу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави, визначені частиною першою статті 252 КАС України, для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

За приписами частини четвертої статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 248, 252 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Решетилівської міської ради (Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Решетилівської міської ради) про визнання протиправним та скасування наказу, відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя С.С. Бойко