Справа № 160/14035/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі відповідач), третя особа: Військова частина НОМЕР_2 , що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу усіх належних до сплати коштів в період з 11.03.2022 року по 06.07.2022 року. Стверджує, що в цей період має право на отримання додаткової винагороди, в т.ч. у розмірі збільшеному до 100000,00 грн, однак відповідач протиправно не здійснює виплату такої винагороди, чим порушує права позивача.
11 червня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від Військової частини НОМЕР_2 в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено витребувані судом документи.
На відміну від інших осіб, на яких розповсюджується зазначена Постанова 168, розмір вказаної додаткової винагороди для осіб рядового і начальницького складу ДКВС залежить саме від несення служби в органах і установах ДКВС.
В квітні 2024 року до керівника кадрової служби Міжрегіонального управління випадково потрапила ксерокопія довідки військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2022 № 471/кл, яка містить відомості про персонал Міжрегіонального управління, який начебто з 24.05.2022 по 06.07.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях (а в позові зазначається період з 25.05.2022 по 27.07.2022 без надання достатніх доказів). Для з`ясування всієї інформації за вказаними відомостями, керівництво Міжрегіонального управління 26.04.2024 направило відповідний запит до військової частини, через сумніви щодо достовірності інформації, що містилася у ксерокопії довідки. Бо за доповідями командира воєнізованого формування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міжрегіонального управління ОСОБА_2 , його поданими табелями обліку робочого часу, підпорядкований йому персонал разом із позивачем знаходився в межах визначених дислокацій розташування підрозділів воєнізованого формування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » міжрегіонального управління (м.Дніпро чи м.Запоріжжя відповідно) в період травня, червня та липня 2022 року (в тому числі 24.05.2022 по 06.07.2022) та ніс службу відповідно до встановлених графіків відокремленого підрозділу Міжрегіонального управління. Міжрегіональне управління заявляє про те, що ніколи не направляло персонал Міжрегіонального управління до військових частин для ведення бойових дій та не видавало наказів про направлення позивача із звільненням з посади у відокремленому підрозділі Воєнізованого формування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Міжрегіонального управління для призначення на посаду військових підрозділів Міністерства оборони України до військової частини НОМЕР_2 .
17 червня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив, ідентичний раніше поданому.
17 червня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли пояснення по справі. Відповідач зазначає, що доказів безпосередньої участі у бойових діях позивач не надав, воєнізовані формування ДКВС України не мають статусу військового формування, а персонал не має статусу військовослужбовців. До пояснень надано витребувані судом документи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.05.2022 року №136 позивача визнано таким, що прибув до складу Військової частини НОМЕР_2 з 25.05.2022 року для ведення бойових дій на території України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 27.07.2022 року №200 позивача визнано таким, що прибув і веде бойові дії на території України у складі Військової частини НОМЕР_2 з 24.05.2022 року.
Наказом відповідача від 06.09.2022 року №219/ОС-22 позивача звільнено зі служби в ДКВС України.
Листом військової частини НОМЕР_2 від 25.12.2023 року №146/53/3538 представнику позивача повідомлено, що позивач проходив службу у воєнізованому формуванні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на посаді старшого інспектора штурмового взводу №1 (м. Дніпро). 24.05.2022 року позивача відряджено до складу Військової частини НОМЕР_2 для ведення бойових дій. З 27.07.2022 року позивач вважається таким, що вибув із складу військової частини та припинив бойові дії. За час перебування у відрядження позивач не перебував на забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . Для отримання додаткової винагороди необхідно звернутися до фінансового підрозділу воєнізованого формування.
25 вересня 2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом (вх. №С-1903), в якому просив виплатити додаткову винагороду згідно позовних вимог у даній справі.
Листом від 10.10.2024 року №3.3./2206-2024/С-1903 відповідач повідомив позивачу, що правові підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі відсутні.
Листом від 22.01.2025 року №4.1./98-2025/Г-25 відповідач повідомив позивачу, що для виплати йому за період з 25.05.2022 року по 27.07.2022 року додаткової винагороди у збільшеному розмірі правові підстави відсутні.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 09.06.2025 року №964 позивач приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 24.05.2022 року по 06.07.2022 року.
Відрядження позивача в оперативне підпорядкування командувачу ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 25.05.2022 року підтверджується і іншими доказами, що містяться у матеріалах справи.
Вважаючи протиправною невиплату додаткової винагороди, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV)
Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону №2713-IV особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону №2713-IV умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
За ч. 5 ст. 23 Закону №2713-IV передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Спірні правовідносини врегульовано в т.ч. постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі Постанова №168), яка застосовується в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Згідно п. 1 Постанови №168 установлено на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350, чинною з 24.03.2022, абзац перший пункту 1 Постанови № 168 після слів «та поліцейським» доповнено словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка».
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка», затверджено Перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка згідно з додатком, до якого включено, в тому числі, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022, Дніпропетровську область.
З метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерством юстиції України 28.03.2018 наказом № 925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Порядок №925/5).
Згідно з п. 3 Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо позовних вимог за період з 11.03.2022 по 24.05.2022 року.
На вимогу суду відповідач надав розрахунок грошового забезпечення позивача, згідно якого додаткова винагорода за цей період відсутня (частково за виключенням травня).
Відповідач стверджував, що тільки після отримань додаткового фінансування для виплат додаткової винагороди, керівництвом Міжрегіонального управління прийнято рішення накази від 15.08.2022 № 202/ОС-22 та від 25.05.2022 №117/ОС-22 про встановлення відповідному персоналу Міжрегіонального управління розмірів додаткової винагороди відповідно до умов п.1 Постанови 168 в редакції що діяла з 24.02.2022 до 31.05.2022 (відповідно до постанови 754). З 01.06.2022 така винагорода не встановлювалась і не може встановлюватись, бо установи та органи ДКВС, в яких ніс службу позивач в статусі особи рядового і начальницького складу ДКВС, виконуючи свої посадові обов`язки, не знаходились на 5 відповідних територіях відповідно до діючих з 1.06.2022 норм п.1 Постанови №168.
Спір в цій частині зумовлений порядком застосування змін, що вносились до Постанови №168.
Суд констатує часткову обґрунтованість доводів позивача в цій частині. Так, дійсно, оскільки відповідач безпідставно вважав, що не може виправити власну помилку в результаті змін в законодавство, оскільки обсяг прав особи визначається в першу чергу згідно з принципом прямої дії законодавства, а набуті права не припиняються з підстав, наведених відповідачем.
Водночас, суд не приймає посилання позивача на п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 року №350, згідно якого відповідні зміни застосовуються з 24.02.2022 року. Позивач з посиланням в т.ч. на це нормативне положення початок спірного періоду «зсував» з 24.03.2022 року (дата набрання чинності Постановою №350) на більш ранню дату 11.03.2022 року (дата включення Дніпропетровської області до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка»).
Адже особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби набули право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн внаслідок внесення змін до Постанови №168 на підставі Постанови №350, яка набрала чинності з 24.03.2022 року, відтак відповідне право, в межах заявленого позову позивач мав з 24.03.2022 року.
Тотожне правозастосування здійснене Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.03.2025 року у справі №160/5604/23.
В іншій частині суд констатує наявність у позивача права на спірну додаткову винагороду, оскільки він належав до категорії осіб, які набували право на таку додаткову винагороду у відповідний період часу.
Суд вважає за необхідне в цій частині рішення надати оцінку посиланням відповідача на розбіжність категорій «несення служби» та «проходження служби». В зв`язку з цим суд констатує, що законодавство не містить відмінностей у визначенні терміну «несення служби» від «проходження служби», відтак є необґрунтованими доводи відповідача, що позивач не є особою, яка залучалася до несення служби в установі Державної кримінально-виконавчої служби.
Тотожне правозастосування здійснене Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 11.03.2025 року у справі №160/5604/23.
Щодо позовних вимог за період з 25.05.2022 року 06.07.2022 року.
Позивач стверджував, що брав безпосередню участь у бойових діях.
Відповідач зазначав, що відсутні ані відповідні докази, ані направлення відповідачем позивача для такого проходження служби.
Відповідачем надано докази направлення позивача з 25.05.2022 року в оперативне підпорядкування командувачу ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що здійснено на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України.
При цьому з розрахунків грошового забезпечення позивача судом встановлено, що в цей період грошове забезпечення позивачу виплачував саме відповідач, а не військова частину, куди було направлено позивача. Отже, загальна відповідальність за повноту таких нарахувань несе відповідач.
Сам факт відсутності документального підтвердження участі позивача у виконанні завдань/заходів, які є підставою для нарахування і виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн, ще не означає, що позивач цих завдань/заходів не виконував.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі №520/690/23.
В даній справі військова частина, в якій позивач брав безпосередню участь у бойових діях, ще 11 червня 2025 року надала до суду довідку про безпосередню участь позивача у бойових діях.
11 червня 2025 року о 12:13 год цей файл отримано відповідачем в підсистемі «Електронний Суд».
Така довідка повністю підтверджує право позивача на додаткову винагороду у збільшеному розмірі за спірний період. При цьому довідка оформлена згідно спеціального законодавства, яким врегульовано складання таких довідок.
Як наслідок, станом на дату ухвалення рішення у справі відсутнє будь-яке правомірне обґрунтування невиплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Посилання відповідача на те, що йому не було відомо про відповідні обставини судом оцінюються критично. Адже за змістом вони зводяться до того, що відповідач півтора місяці виплачував грошове забезпечення особі, яка для відповідача була відсутня на роботі без будь-яких підстав, а після її появи відповідач не з`ясував підстави її відсутності, не призначав службове розслідування та не вчиняв жодних дій, які б узгоджувалися зі стверджуваною відповідачем версією подій. В свою чергу саме обізнаність відповідача про підстави відсутності позивача логічно узгоджується з продовженням нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Поведінка відповідача не узгоджується з вищевикладеними вимогами до його діяльності, оскільки судом встановлено наявність на дату ухвалення рішення у справі та достатню кількість часу до цього доказів на підтвердження права позивача на спірну додаткову винагороду за відповідний період. В свою чергу відповідач, всупереч вказаним нормативним положенням, неправомірно зайняв пасивну позицію з посиланням на ненадання йому документів. Однак оскільки такі документи достатню кількість часу перебували у його розпорядженні і відповідач на них належним чином не відреагував, має місце саме протиправна бездіяльність.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах, за період за період з 25.05.2022 року по 06.07.2022 року.
Зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах, за період за період з 25.05.2022 року по 06.07.2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко