Справа № 440/13506/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 р. Справа № 440/13506/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025, (головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко) по справі № 440/13506/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення №21 від 26.08.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в призначенні пенсії та зарахуванні пільгового стажу на пільгових умовах за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати з дати звернення, а саме з 20.12.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: - з 10.02.1992 по 31.01.1992, з 23.06.1992 по 30.04.1995, з 23.06.1992 по 30.04.1995, з 01.06.1995 по 31.01.1996, з 01.05.1996 по 27.05.1996 на Пирятинському ливарно-механічному заводі згідно рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.09.2024 №133.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 26.08.2024 №21 в частині не зарахування періоду роботи позивача з 17.09.1988 по 16.11.1988 до страхового стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2023, зарахувавши до страхового стажу роботи період з 17.09.1988 по 16.11.1988.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

ГУ ПФУ у Волинській області не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову .

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що страховий стаж позивача складає 35 років 5 місяців 27 днів, пільговий стаж - 10 років 4 місяці 25 днів. Пенсійним органом правомірно не зараховано періоди роботи за записами в трудовій книжці з 17.09.1988 по 16.11.1988, оскільки дата наказу на звільнення не читаєма та завірена нечитабельною печаткою. До пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно з довідкою № 11 96 від 19.09.2023 з 04.06.1996 по 09.06.1998, скільки відсутні накази про проведення атестації робочих місць та «Перелік робочих місць, професій та посад робітників, яким затверджено право на пільгове забезпечення».

Суд першої інстанції проігнорував, що на час прийняття оскаржуваного рішення, не існувало рішення Комісії про підтвердження (або відмови в підтвердженні) спірного періоду до роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, інших способів підтвердження періоду роботи на ліквідовану підприємстві законодавством України не передбачено.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач по досягненні 55 років, 30.10.2023 звернувся до пенсійного органу з заявою про підтвердження періодів роботи, передбачених п.2 ч.2 ст.113 Закону № 1058, до якої надав документи.

За наслідками розгляду заяви листом від 28.11.2023 ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило позивача про відмову в підтвердженні періодів роботи.

Підставами відмови зазначено:

з 07.06.1991 по 09.02.1992 відсутність відомостей про ліквідацію підприємства без визначення правонаступника, робота на посадах ,

з з 07.06.1991 по 09.02.1992 (учня різальника металу) , 01.04.1992 по 22.06.1992 (учень заливальника металу), які не дають право на пільгове пенсійне забезпечення, відсутність даних про оплату праці за травень 1995 року, з лютого по квітень 1996 року, відсутність відомостей про вид формування (ручне формування, машинна формовка, формування виплавлюваних моделей), що підтверджено рішенням Комісії при ГУ ПФУ в Полтавській області № 133.

20.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ у Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 21 від 22.12.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за списком №2.

Підставою відмови зазначено відсутність необхідного пільгового стажу.

Згідно рішення пенсійного органу страховий стаж ОСОБА_2 складає 35 років 5 місяців 27 днів. Стаж роботи, який дає право пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 складає 10 років 4 місяці 25 днів.

До страхового стажу згідно з наданими документами не зараховано періоди роботи за записами в трудовій книжці з 17.09.1988 по 16.11.1988, оскільки дата наказу на звільнення є непридатною для читання та звільнення завірено нечитабельною печаткою. До пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно з довідкою № 11 96 від 19.09.2023 з 04.06.1996 по 09.06.1998, скільки відсутні накази про проведення атестації робочих місць та «Перелік робочих місць, професій та посад робітників, яким затверджено право на пільгове забезпечення».

Позивач не погодився з рішенням пенсійного органу та звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 року по справі № 440/327/24 визнано протиправним та скасовано рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.11.2023 № 133 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи в період з 07.06.1991 по 27.05.1996 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах в частині періодів роботи з 07.06.1991 по 27.05.1996, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії № 21 від 22.12.2023 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 20.12.2023, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 період роботи з 04.06.1996 по 09.06.1998 роботи вишкомонтажником 3-4 розряду в Пирятинській нафторозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства "Чернігівнафтогазгеологія", з урахуванням висновків суду.

Рішення набрало законної сили 16.08.2024.

28.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення № 21 про зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 період роботи з 04 червня 1996 року по 09 червня 1998 року вишкомонтажником 3-4 розряду в Пирятинській нафторозвідувальній експедиції глибокого буріння Державного геологічного підприємства Чернігівнафтогазгеологія, та відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Спеціальний стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах становить 12 років 05 місяців 1 день ( при необхідному 12 років 6 місяців). До пільгового стажу враховано всі періоди.

До того ж, страховий стаж позивача склав 35 років 5 місяців 27 днів ( при необхідному - 30 років). До страхового стажу не зараховано період роботи за записами в трудовій книжці з 17.09.1998 по 16.11.1988, оскільки дата наказу на звільнення є непридатною для читання та звільнення завірено нечитабельною печаткою.

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Визнаючи протиправним рішення пенсійного органу від 26.08.2024 в частині не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.09.1988 по 16.11.1988, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2023, зарахувавши до страхового стажу роботи період з 17.09.1988 по 16.11.1988.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.ч.1 , 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч.4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Підпунктом 1 п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п. "б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок.

Так, ст. 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до абз.абз. 1 та 2 пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 , містить записи щодо роботи з 17.09.1988 до 16.11.1988 в залізопрокатному цеху Дніпровського металургійного комбінату імені Ф. Е. Дзержинського на посаді сортувальника-здавальника металу; звільнений з металургійного комбінату в зв`язку із призивом в Радянську Армію (, розпорядження про звільнення від 18.11, рік не читаємий).

З підстав не можливості прочитати дату запису про звільнення та печатку, пенсійним органом не враховано зазначений період до страхового стажу.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Так, п. 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції 162 було передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічна норма міститься також в п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Крім того в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Зважаючи на те, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволення за період з 17.09.1988 по 16.11.1988, колегія суддів відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які стосуються періоду роботи позивача з 04.06.1996 по 09.06.1998.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності доводів, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 по справі № 440/13506/24 - в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц