Справа № 520/8941/25
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 р. № 520/8941/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету цивільного захисту України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного університету цивільного захисту України (вул. Онопрієнко, буд. 8,м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл.,18034, ), Державної служби України з надзвичайних ситуацій (вул. Гончара Олеся, буд. 55-А, м. Київ, 01601, ), в якому просять суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу цивільного захисту) №20 від 13.01.2025 року «Про звільнення осіб начальницького складу» в частині звільнення із служби цивільного захисту полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України, - за підпунктом 4 пункту 176 (у зв`язку із скороченням штату), з правом носіння форменого одягу;

- визнати протиправним та скасувати наказ Національного університету цивільного захисту України №201 від 14.03.2025 року (по особовому складу) в частині: полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки вважати таким, що справи та посаду здав, виключити з кадрів ДСНС України та зняти з усіх видів забезпечення 14 березня 2025 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України з 14.03.2025 року, з одночасним поновленням у кадрах ДСНС України;

- стягнути з Національного університету цивільного захисту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 14.03.2025 по день ухвалення судового рішення;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що незважаючи на рапорт позивача та погодження його кандидатури на зайняття посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, Державною службою України з надзвичайних ситуацій 13.01.2025 року видано наказ (по особовому складу цивільного захисту) №20 «Про звільнення осіб начальницького складу», яким відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу нижченазваних осіб начальницького складу звільнено із служби цивільного захисту полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України, - за підпунктом 4 пункту 176 (у зв`язку із скороченням штату), з правом носіння форменого одягу. Підстава: наказ ДСНС України від 01.11.2024 № М/11 «Про здійснення організаційно-штатних заходів у закладах освіти ДСНС», подання ректора Національного університету цивільного захисту України Толока І.В., рапорт ОСОБА_1 . Вказаний наказ було реалізовано наказом Національного університету цивільного захисту України №201 від 14.03.2025 року (по особовому складу), яким полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки, якого наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 13.01.2025 № 20 звільнено зі служби цивільного захисту за пунктом 176 підпунктом 4 (у зв`язку із скороченням штату) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, з правом носіння форменого одягу, ВВАЖАТИ ТАКИМ, ЩО СПРАВИ ТА ПОСАДУ ЗДАВ, ВИКЛЮЧИТИ з кадрів ДСНС України та ЗНЯТИ з усіх видів забезпечення 14 березня 2025 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 , акт прийому і передачі справ і посади, наказ ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 13.01.2025 № 20 «Про звільнення осіб начальницького складу». Позивач категорично не погоджується з вказаними наказами та вважає протиправним звільнення з займаної посади. Згідно з положеннями пункту 63 Порядку № 593, призначення осіб рядового і начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється: 2) на рівнозначні посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів; 3) на нижчі посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів. За твердженнями позивача, Відповідач 1, як роботодавець, повинен був запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади, які відповідають зазначеним вимогам, що існують в навчально-науковому інституті цивільного захисту, незалежно від того, в якому структурному підрозділі позивач працював, та які були актуальними на день попередження про майбутнє звільнення, а також вакансії, які з`явилися в установі протягом усього періоду і існували на день звільнення, а не ті, які були актуальними за декілька місяців до надісланого попередження про наступне звільнення. Вказане в сукупності свідчить про недотримання Відповідачем 1 його обов`язку по працевлаштуванню працівника, якого попереджено про майбутнє звільнення. З огляду на викладене, оскільки позивачу було запропоновано рівнозначну посаду, позивач має відповідну кваліфікацію та його кандидатуру погоджено на зайняття посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, у відповідачів були відсутні підстави для звільнення позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного університету цивільного захисту України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Копія вказаної ухвали надіслана відповідачам, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідачів.

У відзивах та у запереченнях відповідачі вказали, що Національним університетом цивільного захисту України було повністю дотримано та виконано всі вимоги законодавства. Кононовича було своєчасно попереджено про наступне звільнення, було запропоновано посаду заступника начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки, а згодом в усній формі посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту цивільного захисту на яку він був погоджений комісією ДСНС. Проте, від вказаних посад позивач відмовлявся. Як вбачається із атестаційного листа 19.12.2024 у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів позивач звернувся з рапортом щодо звільнення зі служби цивільного захисту. Від запропонованої посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту відмовився (додаток 5). Крім того, з атестаційного листа від 19.12.2024 вбачається, що висновком безпосереднього начальника є те, що позивач відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби у зв`язку із скороченням штату, зі змістом атестаційного листа позивач ознайомився 19.12.2024 та погодився цього ж дня із його змістом. Отже, ДСНС та Університетом дотримано у повному обсязі порядок, визначений чинним законодавством, під час звільнення позивача з посади начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Університету на підставі підпункту 4 пункту 176 Положення. Проти задоволення позовних вимог заперечували.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 28.04.2025 по 02.05.2025 та з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між позивачем та ДСНС в особі т.в.о. ректора Національного університету цивільного захисту України генерал-майором служби цивільного захисту Романюком Ігорем Павловичем 05.07.2024 укладено контракт №41/24 про проходження служби цивільного захисту. Відповідно до п. 3 контракту строк його дії становив три роки. Відповідно до п. 5 Контракт може бути припинено (розірвано) достроково з ініціативи ДСНС, а особа рядового і начальницького складу, яка проходить службу цивільного захисту за контрактом, звільняється зі служби, зокрема за віком - у зв`язку із скороченням штату у разі неможливості проходження служби цивільного захисту у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів.

Позивач, полковник служби цивільного захисту Кононович Вячеслав Генріхович, проходив службу на посаді начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України.

Відповідно до наказу ДСНС України від 01.11.2024 № М/11-дск в Національному університеті цивільного захисту України (далі НУЦЗ України) та Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України (далі ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля) проводилися організаційно-штатні заходи з подальшим об`єднанням двох вищеназваних навчальних закладів.

Національним університетом цивільного захисту України 08.11.2024 року було видано наказ №297 «Про наступне вивільнення», який було доведено до відома позивача 08.11.2024 року згідно листа ознайомлення.

На момент попередження про наступне вивільнення відповідно до наказу НУЦЗ України від 08.11.2024 № 297 о/с «Про наступне вивільнення» та наказу ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля від 08.11.2024 № 380 о/с «Про наступне вивільнення» на кафедрі фізичної підготовки факультету пожежної безпеки НУЦЗ України проходили службу 4 науково-педагогічних працівника начальницького складу служби ЦЗ, на кафедрі спеціальної та фізичної підготовки факультету оперативно-рятувальних сил ЧІПБ ім. Героїв Чорнобиля проходили службу 9 науково-педагогічних працівників начальницького складу служби ЦЗ.

Всі зазначені особи відповідно до підпункту 4 пункту 176 та пункту 182 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, були попереджені про наступне вивільнення з 13 січня 2025 року під особистий підпис.

Згідно з організаційно штатною структурою НУЦЗ України новостворена кафедра фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту має 10 науково педагогічних посад начальницького складу служби ЦЗ. Враховуючи вищевикладене, відповідно до досвіду роботи, напрямку діяльності під час проходження служби ОСОБА_1 на момент попередження про наступне вивільнення вакантними були наступні посади: 1) начальник кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 2) заступник начальника кафедри фізичної підготовки навчально наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 3) доцент кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 4) доцент кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 5) старший викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 6) старший викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 7) старший викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 8) викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 9) викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 10) викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України.

Позивачу було запропоновано посаду заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, що не заперечувалось сторонами у справі.

10 грудня 2024 року позивача було ознайомлено зі змістом атестаційного листа, за змістом якого у зв`язку з проведенням організаційно - штатних заходів ОСОБА_1 звернувся з рапортом щодо звільнення зі служби цивільного захисту. Від запропонованої посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту відмовився.

Зі змісту вказаного атестаційного листа судом встановлено, що за протоколом №10 від 19.12.2024 атестаційна комісія дійшла висновку: займаній посаді відповідає, підлягає звільненню зі служби у зв`язку зі скороченням штату. З вказаним висновком атестаційної комісії позивача було ознайомлено 19.12.2024 та 19.12.2024 оголошено рішення начальника, з яким позивач погодився під підпис.

При цьому, з листа бесіди від 19.12.2024 вбачається, що позивачу було задано запитання: «У зв`язку з проведенням в університеті організаційно-штатних заходів, враховуючи освіту та досвід служби Вам запропонована посада заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту. Чи згодні Ви із запропонованою посадою?», на що позивачем було надано відповідь «від запропонованої посади категорично відмовляюсь».

З наявних матеріалів справи вбачається, що 19.12.2024 позивач подав рапорт з проханням про звільнення зі служби цивільного захисту у зв`яку із скороченням штату. Від запропонованої посади заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту відмовився.

У адміністративному позові позивач зазначив, що не погодився на зазначену посаду, оскільки вона є нижчою посадою в порівнянні із займаною, при наявності рівнозначної посад.

В подальшому, позивачу запропонували посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, про що міститься посилання у адміністративному позові та відзивах, наданих відповідачами. При цьому, встановити конкретну дату вказаної пропозиції не вбачається за можливе, оскільки ОСОБА_1 в усному порядку було запропоновано посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту цивільного захисту. З відзиву НУЦЗ України вбачається, що вказана пропозиція була викладена після 19.12.2024.

При цьому, у відповіді НУЦЗ України на адвокатський запит №8804-1901/8811-01 від 07.04.2025, яка міститься в матеріалах справи, повідомлено, що в Національному університету цивільного захисту України відсутні відомості щодо пропозиції про призначення на посаду начальника кафедри та відмови або погодження ОСОБА_1 із зазначеною посадою.

З пояснень позивача вбачається, що 24.12.2024 позивачу запропонували посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, на яку позивач погодився та надав про це рапорт. При цьому, відповідачами заперечується факт звернення позивача з відповідним рапортом.

Представником НУЦЗ України у відзиві зазначено, що позивачу було повторно запропоновано посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту цивільного захисту та наказом НУЦЗ від 25.12.2024 Про відрядження та відпустки та на підставі листа НУЦЗ України від 23.12.2024 № 8801-4294/8811, 26 грудня 2024 року, позивача було направлено для участі у засіданні комісії на співбесіду щодо попереднього вивчення ділових, професійних та особистих якостей, рівня професійної підготовки кандидатів для призначення на посади закладів освіти із специфічними умовами навчання та науково дослідних установ, які належать до сфери управління ДСНС , яка здійснювалась відповідною комісією ДСНС України у місті Києві.

Судом встановлено, що 26.12.2024 з позивачем було проведено співбесіду щодо попереднього вивчення ділових, професійних та особистих якостей, рівня професійної підготовки кандидатів для призначення на посади закладів освіти із специфічними умовами навчання та науково-дослідних установ, які належать до сфери управління ДСНС, яка здійснювалась у місті Києві відповідною комісією ДСНС України.

Відповідно до витягу із протоколу №2 від 26.12.2024 року « 1.22. Полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 , начальник кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України, - кандидата на посаду НАЧАЛЬНИКА КАФЕДРИ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ НАВЧАЛЬНО- НАУКОВОГО ІНСТИТУТУ ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ЦИВІЛЬНОГО ЗАХИСТУ УКРАЇНИ. КОМІСІЯ ПОСТАНОВИЛА: Рекомендаційний висновок: за результатами рейтингових показників ОСОБА_1 рекомендується щодо призначення на посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту Національного університету цивільного захисту України.»

Відповідно, за наслідками вказаної співбесіди позивача визнано таким, що відповідає вимогам на зайняття посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту та погоджено його кандидатуру.

В подальшому, Державною службою України з надзвичайних ситуацій 13.01.2025 видано наказ (по особовому складу цивільного захисту) №20 «Про звільнення осіб начальницького складу», яким відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу нижченазваних осіб начальницького складу звільнено із служби цивільного захисту полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України, - за підпунктом 4 пункту 176 (у зв`язку із скороченням штату), з правом носіння форменого одягу. Підстава: наказ ДСНС України від 01.11.2024 № М/11 «Про здійснення організаційно-штатних заходів у закладах освіти ДСНС», подання ректора Національного університету цивільного захисту України Толока І.В., рапорт ОСОБА_1 .

Вказаний наказ було реалізовано наказом Національного університету цивільного захисту України №201 від 14.03.2025 року (по особовому складу), яким полковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки, якого наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 13.01.2025 № 20 звільнено зі служби цивільного захисту за пунктом 176 підпунктом 4 (у зв`язку із скороченням штату) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, з правом носіння форменого одягу, ВВАЖАТИ ТАКИМ, ЩО СПРАВИ ТА ПОСАДУ ЗДАВ, ВИКЛЮЧИТИ з кадрів ДСНС України та ЗНЯТИ з усіх видів забезпечення 14 березня 2025 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 , акт прийому і передачі справ і посади, наказ ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 13.01.2025 № 20 «Про звільнення осіб начальницького складу».

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронат на служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 затверджено Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій.

Згідно з Положенням № 1052 Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Порядок прийняття, проходження та звільнення зі служби цивільного захисту врегульовано Кодексом цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI.

Відповідно до ч. 1 ст.101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 103 КЦЗ України передбачено, що з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту укладається контракт про проходження служби цивільного захисту.

Частиною 4 ст. 103 КЦЗ України визначено, що форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

За змістом ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту визначається Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення).

Служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період (п. 2 Положення).

Відповідно до п. 3 Положення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Пунктом 45 Положення передбачено, що контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Пунктом 182 Порядку № 593 передбачено, що Контракт про проходження служби цивільного захисту може бути розірвано достроково з ініціативи ДСНС, яку представляє керівництво органу чи підрозділу цивільного захисту, і особу рядового чи начальницького складу може бути звільнено із служби цивільного захисту у випадках, передбачених підпунктами 2-4, 6-9, 11-16 пункту 176 і абзацом першим пункту 178 цього Положення.

Пунктом 176 Порядку № 593 визначено, що Контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту, зокрема, у зв`язку із скороченням штату - у разі неможливості проходження служби цивільного захисту у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два місяці.

Згідно з положеннями пункту 63 Порядку № 593, призначення осіб рядового і начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється: 2) на рівнозначні посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів; 3) на нижчі посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів.

За приписами пунктів 64 та 65 Порядку №593, призначення з вищих посад на нижчі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити особу рядового і начальницького складу на рівнозначну посаду в цьому ж органі чи підрозділі цивільного захисту. Під час здійснення організаційно-штатних заходів, пов`язаних із скороченням чисельності, переважне право залишення на посаді надається більш кваліфікованій особі.

Встановлена законодавством можливість скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису (змінами в організації виробництва і праці) державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників (пропонування наявної роботи за відповідною професією чи спеціальністю), які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

За приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №821/595/16, від 31.03.2020 у справі №826/6148/16, від 11.06.2020 у справі №826/19187/16, від 26.05.2021 у справі №140/90/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, від 26.01.2023 року у справі №160/336/20.

Отже, суб`єкт призначення зобов`язаний не лише попередити працівника про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати працівнику іншу рівнозначну посаду або, як виняток, нижчу посаду відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення вакантними були наступні посади: 1) начальник кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 2) заступник начальника кафедри фізичної підготовки навчально наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 3) доцент кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 4) доцент кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 5) старший викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 6) старший викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 7) старший викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 8) викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 9) викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України; 10) викладач кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту НУЦЗ України.

При цьому, на момент попередження позивача про наступне вивільнення позивачу було запропоновано саме посаду заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, яка є нижчою та не відповідає професійній підготовці та професійним компетентностям позивача.

Слід зазначити, що пропозиція про призначення на посаду здійснювалась позивачу в усному порядку, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно, НУЦЗ України, як роботодавець, повинен був запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади, які відповідають зазначеним вимогам, що існують в навчально-науковому інституті цивільного захисту, незалежно від того, в якому структурному підрозділі позивач працював, та які були актуальними на день попередження про майбутнє звільнення, а також вакансії, які з`явилися в установі протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Вказане в сукупності свідчить про недотримання НУЦЗ України його обов`язку по працевлаштуванню працівника, якого попереджено про майбутнє звільнення.

З огляду на викладене, оскільки в подальшому позивачу було запропоновано рівнозначну посаду, позивач має відповідну кваліфікацію та його кандидатуру погоджено на зайняття посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту, у відповідачів були відсутні підстави для звільнення позивача.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак відповідач у межах спірних правовідносин був зобов`язаний дотриматися визначеної законом процедури звільнення позивача, що в порушення норм чинного законодавства не було зроблено останнім.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відносно посилань НУЦЗ України у відзиві на адміністративний позов, що згідно Атестаційного Листа вбачається наступне: «у зв`язку з проведенням організаційно - штатних заходів ОСОБА_1 звернувся з рапортом щодо звільнення зі служби цивільного захисту. Від запропонованої посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально - нукового інституту відмовився», позивач зі змістом атестаційного листа згоден, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що з наведеним Атестаційним Листом позивача було ознайомлено 10.12.2024, тобто до того, як йому була запропонована посада начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту. Вказане підтверджується безпосередньо поясненнями у відзиві на адміністративний позов, листом бесідою та рапортом позивача, які свідчать що до 19.12.2024 позивачу пропонувалась виключно посада заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту.

Відповідно, позивач не мав можливості відмовитись від посади, яка не була йому запропонована.

З огляду на викладене, твердження відповідачів, що позивач відмовився від посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються жодним доказом.

Відносно посилань НУЦЗ України, що особисто ОСОБА_1 рапорт на призначення на посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально - наукового інституту цивільного захисту в письмовому вигляді не подавався, суд зазначає, що саме за наказом відповідача 26 грудня 2024 року, позивача було направлено для участі у засіданні комісії на співбесіду щодо попереднього вивчення ділових, професійних та особистих якостей, рівня професійної підготовки кандидатів для призначення на посади закладів освіти із специфічними умовами навчання та науково дослідних установ, які належать до сфери управління ДСНС, яка здійснювалась відповідною комісією ДСНС України у місті Києві.

При цьому, досліджувалось питання відповідності позивача в якості кандидата на посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту Національного університету цивільного захисту України. Комісія постановила рекомендаційний висновок: "За результатами рейтингових показників ОСОБА_1 рекомендується щодо призначення на посаду начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту Національного університету цивільного захисту України".

Відповідно, позивач висловив свою згоду на зайняття посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту Національного університету цивільного захисту України.

При цьому, суд зазначає, що обов`язок зберігання рапортів покладається саме на відповідача.

Окремо суд звертає увагу, що матеріали справи не містять письмової відмови позивача від зайняття посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту Національного університету цивільного захисту України, на відміну від письмового рапорту позивача від 19.12.2024 з проханням про звільнення зі служби цивільного захисту у зв`яку із скороченням штату через відмову від запропонованої посади заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту.

Також, твердження представника відповідача - Державної служби України з надзвичайних ситуацій, викладені у відзиві на адміністративний позов, що згідно із листом бесіди позивач відмовився від запропонованої йому посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту не відповідають фактичним обставинам справи.

З дослідженого листа бесіди від 19.12.2024 судом встановлено, що позивачу було задано запитання: «У зв`язку з проведенням в університеті організаційно-штатних заходів, враховуючи освіту та досвід служби Вам запропонована посада заступника начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту. Чи згодні Ви із запропонованою посадою?», на що позивачем було надано відповідь «від запропонованої посади категорично відмовляюсь».

Відповідно, доказів відмови позивача від запропонованої йому посади начальника кафедри фізичної підготовки навчально-наукового інституту цивільного захисту представником відповідача до суду надано не було.

Частина 6 ст.43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 01.04.1994 року № 4, від 26.10.1995 року № 18, від 25.05.1998 року № 15) роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Таким чином, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачами як суб`єктами владних повноважень, не доведено наявності встановлених законом підстав для звільнення позивача з посади та не додержано порядку його звільнення.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу цивільного захисту) №20 від 13.01.2025 «Про звільнення осіб начальницького складу» та Національного університету цивільного захисту України №201 від 14.03.2025 (по особовому складу) в частині звільнення із служби цивільного захисту полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 та виключення з кадрів ДСНС України, відповідачі діяли необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи, та всупереч вимогам чинного законодавства.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факт правомірності припинення перебування позивача на посаді, а оскаржувані наказ прийнято без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням чинного законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, суд приходить до висновку обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо їх скасування у судовому порядку.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Порушення відповідачем установленого законом порядку звільнення позивача свідчить про незаконність такого звільнення, що в силу ч.ч. 1 і 2 ст. 235 КЗпП України є підставою для поновлення його на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, порядок поновлення на посаді не врегульовано нормами спеціального законодавства, тому судом застосовуються приписи КЗпП України.

Згідно абз. 2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

Верховний Суд України у постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2018 року по справі № 826/16311/16, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Верховний Суд України в постанові від 16.10.2012р. у справі № 21-267а12 дійшов висновку, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в ч.1 ст.235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

За таких умов та на підставі фактичних обставин справи, суд вважає достатніми підстави для поновлення позивача на посаді начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України, тобто, на тій посаді і в тому органі, звідки його звільнили.

З огляду на зміст оскаржуваних наказів датою звільнення позивача з посади є 14.03.2025, датою поновлення позивача на посаді, та, відповідно, початком вимушеного прогулу, який підлягає оплаті середнім заробітком відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, слід вважати 14.03.2025.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з вимогами статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. з п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до довідки Національного університету цивільного захисту України середньоденний заробіток позивача складає 2492,24 грн. (147042,00 грн / 59 днів), який обрахований виходячи із двох останніх місяців роботи позивача (січень 2025 року 98028,00 грн. та лютий 2025 року 49014,00 грн.).

З огляду на висновки суду щодо визначення наступного дня після звільнення, період вимушеного прогулу позивача слід обраховувати з 15 березня 2025 року (наступний день після звільнення) по 30 липня 2025 року (дату ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на посаді), і відповідно становить 137 календарних днів.

Відтак, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 15.03.2025 по 30.07.2025 складає 341847,88 грн (2492,24 грн (середньоденний заробіток позивача) х 137 (календарні дні за час вимушеного прогулу).

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Відносно клопотання Державної служби України з надзвичайних ситуацій про залишення позовної заяви без розгляду через пропущення позивачем місячного строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

В силу приписів пункту 56 Порядку № 593, днем припинення строку дії контракту вважається день, зазначений у наказі по особовому складу про звільнення із служби цивільного захисту (але не раніше дня виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС) - у разі дострокового розірвання контракту.

Оскільки наказ Національного університету цивільного захисту України №201 по особовому складу видано 14.03.2025, місячний строк звернення до суду слід обраховувати саме з вказаної дати 14.03.2025.

Позивач звернувся по суду через систему «електронний суд» 14.04.2025, тобто з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України.

З огляду на наведене, підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

За приписами ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Національного університету цивільного захисту України (вул. Онопрієнко, буд. 8,м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл.,18034, ), Державної служби України з надзвичайних ситуацій (вул. Гончара Олеся, буд. 55-А, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу цивільного захисту) №20 від 13.01.2025 року «Про звільнення осіб начальницького складу» в частині звільнення із служби цивільного захисту полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України, - за підпунктом 4 пункту 176 (у зв`язку із скороченням штату), з правом носіння форменого одягу.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національного університету цивільного захисту України №201 від 14.03.2025 року (по особовому складу) в частині: полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки вважати таким, що справи та посаду здав, виключити з кадрів ДСНС України та зняти з усіх видів забезпечення 14 березня 2025 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника кафедри фізичної підготовки факультету пожежної безпеки Національного університету цивільного захисту України з 14.03.2025 року, з одночасним поновленням у кадрах ДСНС України.

Стягнути з Національного університету цивільного захисту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 14.03.2025 по день ухвалення судового рішення у сумі 341847,88 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов