Справа № 420/9205/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9205/25

Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 року по 14.03.2025 року включно;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 року по 18.07.2022 року у сумі 105 540,04 (сто п`ять тисяч п`ятсот сорок) гривень 04 копійки та за період з 19.07.2022 року по 14.03.2025 року у сумі 71674,55 (сімдесят одна тисяча шістсот сімдесят чотири) гривні 55 копійок;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період 29.01.2020 року по 14.03.2025 року у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, встановленим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/37205/23;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період 29.01.2020 року по 14.03.2025 року у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, встановленим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/37205/23.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що на виконання рішення суду відповідачем було нараховано та виплачено 14.03.2025 року суму в 105 526,35 грн. Проте, відповідачем не було нараховано та виплачено середній заробіток з огляду на несвоєчасний розрахунок при звільненні. Крім того, не було нараховано та виплачено компенсацію втрати частини доходів за період 29.01.2020 року по 14.03.2025 року у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, встановленим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі № 420/37205/23.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 182065,18 грн. (сто вісімдесят дві тисячі шістдесят п`ять гривень 18 копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, нарахованих 14.03.2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 420/37205/23.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів за період з 17.09.2024 року по 13.03.2025 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, нарахованих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 420/37205/23, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, що право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, а тому посилання позивача на те, що він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з 29.01.2020 року є неспроможними.

На думку апелянта, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків його виплати, мають компенсаторний характер. При цьому, Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2020 № 168 військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_4 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 серпня 2020 року №25-РС звільненої з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, вважати такою, що справи та посаду здала і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 31 серпня 2020 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 420/37205/23, адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.08.2020, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01 січня 2020 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_3 з 29.01.2020 по 31.08.2020, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не обчислення та не виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, у розмірі 50% (п`ятдесяти відсотків) місячного грошового забезпечення (виходячи із щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою) за 15 повних календарних років служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, у розмірі 50% (п`ятдесяти відсотків) місячного грошового забезпечення (виходячи із щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою) за 15 повних календарних років служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі № 420/37205/23 апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року без змін.

14 березня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 420/37205/23, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 виплачено кошти у розмірі 105531,35 грн.

ОСОБА_2 звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення та виключення позивача зі списків особового складу, їй не були виплачено в повному обсязі грошове забезпечення, при цьому, такий розрахунок в повній мірі був здійснений 14.03.2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 420/37205/23, а тому дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, з урахуванням практики Верховного Суду та застосувавши істотність частки вказав, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 року по 18.07.2022 року та за період з 19.07.2022 року по 14.03.2025 року (шість місяців) складає 182065,18 грн. (105537,74 грн. + 76527,44 грн.).

Також зазначив, що оскільки виплату грошового забезпечення ОСОБА_3 на виконання рішення суду по справі № 420/37205/23 відповідачем проведено лише 14.03.2025 року, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити позивачу, ОСОБА_3 , компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати № 2050-ІІІ від 19.10.2000 та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

В свою чергу, прийшов до висновку, що право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, а вказав, що саме з 17.09.2024 року (наступний день після набрання законної сили рішенням суду) у Військової частини НОМЕР_1 виник обов`язок щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення.

Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта, з урахуванням ст. 308 КАС України (в частині відмови у задоволенні позовних вимог) виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України, за змістом частин першої, третьої та четвертої якої вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стосовно питання наявності підстав для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18 та від 10 квітня 2019 року №686/13725/17.

Суд зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, а порушення строків виплати перерахованого розміру грошового забезпечення є підставою для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року в справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року в справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року в справі №240/6583/20, від 05 липня 2022 року в справі №420/7633/20, від 29 березня 2023 року в справі №120/9475/21-а, від 12 вересня 2024 року в справах №400/5837/23, №240/18489/23, від 10 жовтня 2024 року в справі №280/5397/19, від 18 грудня 2024 року в справі №755/15005/23 та багато інших).

Застосовуючи указаний висновок, Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року в справі №240/11882/19 констатував, що «враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року». Верховний Суд визнав безпідставними доводи судів попередніх інстанцій про те, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили відповідним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, зауваживши, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів. Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації. Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд, серед інших постанов, у постанові від 29 квітня 2021 року в справі №240/6583/20.

У постанові від 21 серпня 2023 року в справі №460/6767/20 Верховний Суд, ураховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2019 року в справі №804/2994/18, від 23 грудня 2020 року в справі №640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року в справі №420/7633/20 (на які посилається скаржник у касаційній скарзі у справі, що розглядається), від 09 серпня 2022 року в справі №460/4765/20, дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати (частини основного розміру пенсії) саме за період з моменту неправомірного нарахування пенсії відповідачем, що встановлено судовим рішенням (у іншій справі), по фактичну її виплату.

За висновками Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформованими у постанові від 02 квітня 2024 року в справі №560/8194/20, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. Тож, нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом №2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 31 липня 2024 року в справі №480/1704/19 та від 21 серпня 2024 року в справі №200/63/23, основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Варто зазначити, що подібність правовідносин, яка визначається з метою урахування/застосування відповідного правового висновку, встановлюється також через законодавчо визначену подібність правовідносин, закладену у відповідних нормах Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати доходу.

На підставі системного аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме з 29.01.2020 року, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, однак допустив неправильне застосування норм матеріального права при визначенні моменту, з якого позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів за період з 29.01.2020 року по 14.03.2025 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати сум грошового забезпечення, нарахованих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 420/37205/23, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Повний текст постанови складено та підписано 29 липня 2025 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова