Справа № 300/2454/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" липня 2025 р. справа № 300/2454/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.117-118).
У відзиві на позов, який надійшов на адресу суду 28.03.2022 відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення. На підставі пункту "а" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законами України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, серед них робітники локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, якщо вони на день набрання чинності Законом України "про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підтвердження пенсій" тобто на 11.10.2017 мають вислугу років та страховий стаж потрібні для призначення пенсії.
Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законами України від 02 березня 2015 року №213-VIII, від 24 грудня 2015 року №911-XIII, визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 та втрачають чинність з дня ухвалення такого рішення. Статтею 97 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконання рішення, додержанням висновку. Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 порядок його виконання не встановлено.
Крім того, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги років, оскільки стаж роботи станом на 11.07.2017 становить 25 років 10 місяців 03 дні, що не дає права на пенсію за вислугу років, через відсутність станом на 11.10.2017 спеціального стажу не менше 26 років 6 місяців.
З урахуванням наведеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити (а.с.121-125).
Розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді в основній щорічній відпустці, в порядку черговості.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позовну заяву, встановив такі обставини.
Відповідно до копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 , який міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30-32).
Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , позивач з 04.08.1987 по 04.06.1988, з 17.03.1992 по 31.01.2001 працював помічником машиніста тепловоза (помічником машиніста локомотиву) в залізничному господарстві (об`єднаному залізничному господарстві) концерну Хлорвініл (на даний час АТ "Оріана"), з 01.02.2001 по 30.04.2005 помічником машиніста тепловоза служби рухомого складу (локомотивна служба) залізничного господарства (21.01.2003 залізничне господарство перейменоване в залізничний цех) ЗАТ (ПрАТ) "Лукор", з 01.05.2005 по 31.08.2008 машиністом тепловоза (помічником) служби рухомого складу (локомотивна) залізничного цеху ТОВ "Карпатнафтохім" (а.с.56-62).
12.09.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з пакетом відповідних документів.
Рішенням ГУ ПФ України у Вінницькій області №37 від 19.09.2024 відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців.

27.09.2024 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням ГУ ПФ України в Харківській області від 04.10.2024 призначено пенсію, однак за результатами повторного розгляду заяви позивача, рішенням №37 від 12.11.2024 відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.

Позивач, не погоджуючись із вказаною відмовою звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Коло осіб, які мають право на пенсію за вислугу років, визначено статтями 54 і 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п. 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" збережено право на пенсію за вислугу років, зокрема, робітникам, майстрам, безпосередньо зайнятим на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, які на день набрання чинності цього Закону (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Тобто, в період звернення за призначенням пенсії з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - загальний стаж роботи повинен становити не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ, визнані неконституційними та втратили свою чинність на підставі Рішення Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (справа № 1- 13/2018 (1844/16, 3011/16).

У відповідності до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За змістом рішення Конституційного Суду України положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е, ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-УШ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII - неконституційними.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст. ст. 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. "а" ст. 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Вказані норми пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Запровадження такого виду соціального забезпечення як пенсії за вислугу років головним чином пояснюється специфікою відповідної роботи, професії чи посади, які пов`язані з підвищеними фізичними і емоційними навантаженнями і тривале перебування на яких призводить до інтенсивного зношування людського організму, внаслідок чого працівник втрачає свою професійну працездатність до настання віку, необхідного для призначення пенсії за віком.

Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Таким чином, відповідно до пункту "а" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: чоловіки - не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Щодо позивача правила зазначених законів містять розбіжність у величині необхідної тривалості загального стажу роботи, який складає 25 років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII та 29 років 6 місяців - згідно Закону № 213- VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 та Закону № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015.

В свою чергу, враховуючи ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли величина необхідного загального стажу має бути встановлена на рівні найменшої величини, тобто 25 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

З огляду на зазначене, суд вважає, що обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.

Отже, відповідач мав віддати перевагу у застосуванні найбільш сприятливого закону, а саме норм п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, яку відновлено рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019.

В свою чергу, відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пенсію за вислугу років, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

Тотожний правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, адміністративне провадження №Пз/9901/32/20. Висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо задоволення позову визнані правильними по суті Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021.

Суд зазначає, що зазначена справа не є зразковою до даної справи, однак містить низку правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які підлягають до обов`язкового застосування і в даній справі, так як чітко визначають необхідність застосування до спірних правовідносин норм тієї редакції Закону, дія якої була відновлена рішенням КСУ.

Також, суд звертає додаткову увагу на такі обставини: повний спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років (понад 17 років - значно більше необхідних 12 років 6 місяців) зароблений до 11.10.2017 - до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", а тому щодо нього не може існувати жодних застережень при призначенні пенсії за вислугу років; загальний стаж роботи позивача на 11.10.2017 становив більше 25 років, передбачених пунктом "а" ст. 55 ЗУ "Про пенсійне забезпечення". Так, зокрема, у своєму рішенні від 12.11.2024 №37 відповідач визнає, що станом на 11.10.2017 страховий стаж позивача становив 25 років 10 місяців 03 дні, стаж за вислугу років - 12 років 10 місяців 5 днів. В свою чергу, наявність повного загального стажу на цю дату не є принциповою, адже п.2-1 Прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" не містить жодних застережень щодо необхідності мати на цю дату повний загальний стаж роботи; обчислення як загального, так і спеціального стажу, повинне здійснюватись із врахуванням рішення Конституційного суду України від 04.06.2019, згідно якого не встановлено жодних дат, на які в особи повинен бути в наявності повний загальний стаж роботи та стаж за вислугу років (на відміну, як це встановлено рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020, де КСУ зазначив, що застосуванню воно підлягає для тих осіб, які набули пільговий стаж до 1 квітня 2015 року).

Оскільки, станом на 12.09.2024 (дата звернення за призначенням пенсії) ОСОБА_1 досягнув встановленого пунктом "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійного віку (55 років), має необхідний загальний стаж роботи тривалістю понад 28 років (необхідний - 25 років) та документально підтверджений стаж за вислугу років тривалістю понад 17 років (необхідний - 12 років 6 місяців), що підтверджується уточнюючими довідками АТ "Оріана" від 28.05.2024 №93 та ТОВ "Карпатнафтохім" від 10.09.2024 №71, та визнається відповідачем, тому у позивача є всі законні підстави для призначення пенсії за вислугу років.

Відтак, відмова відповідача у призначенні йому пенсії є протиправною.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах даної справи містяться докази понесення позивачем судових витрат в розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією №4595-6243-8622-8648 від 10.04.2025 (а.с.8).

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344, майдан Свободи, Держпром, 5, під. 3, поверх 2, м. Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №37 від 12.11.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344, майдан Свободи, Держпром, 5, під. 3, поверх 2, м. Харків, 61022) призначити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12.09.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ - 14099344, майдан Свободи, Держпром, 5, під. 3, поверх 2, м. Харків, 61022) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.