Справа № 420/26835/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26835/24

Перша інстанція: суддя Хлімоненкова М.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар Афанасенко Ю.М.

за участю: представника позивача Пархоменко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної установи "Одеська виправна колонія (№14)" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 420/26835/24 за адміністративним позовом Державної установи "Одеська виправна колонія (№14)" до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпня 2024 року Державна установа "Одеська виправна колонія (№14)" звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), винесені 14.08.2024 у виконавчому провадженні № 75798107 про стягнення з державної установи Одеська виправна колонія (№14) виконавчого збору у розмірі 32 000,00 грн. та відкриття виконавчого провадження, в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 32 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року по справі № 420/3512/23, яким серед іншого, зобов`язано Державну установу Одеська виправна колонія (№14) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, державною установою Одеська виправна колонія (№14) підготовлено довідку-розрахунок додаткової винагороди, згідно постанови Постанови №168, відповідно до якої загальна сума коштів для виплати з ПДФО складає: 70 463, 82 грн.

З метою виконання вказаного рішення Державною установою Одеська виправна колонія (№14) підготовлено та направлено до Департаменту з питань виконання покарань листи від 08.12.2023 за вих. №1/9/1-7020 та від 08.01.2024 №1/9/1-89 щодо розгляду можливості надання додаткового виділення бюджетних асигнувань для виплати зазначеної суми ОСОБА_1 . Проте, додаткових асигнувань на вказані цілі не було отримано.

Поряд із цим, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) Євгенієм Семиразумовим 14.08.2024 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75798107 з виконання Виконавчого листа № 420/3512/23 виданого 03.06.2024 Одеським окружним адміністративним судом, пунктом 3 якої вирішено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 32 000 грн, а також винесено постанову від про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 32 000,00 грн.

Вважаючи такі постанови протиправними та вимагаючи їх скасування в судовому порядку, позивач посилається на п.3 ч.5 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, та зазначає, що рішення підлягає виконанню за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а тому виконавчий збір не повинен стягуватися.

Також на думку позивача, рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3512/23, хоч і не містить у резолютивній частині слово стягнення, однак є рішенням майнового характеру, оскільки передбачає нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої Постановою №168, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, яка згідно довідки-розрахунку складає 70 463,82 грн. Тому розмір виконавчого збору повинен складати 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, що становить 7046,38 грн, а не 32 000,00 грн.

У додаткових поясненнях, поданих до суду 01.10.2024 позивач зазначає, що є бюджетною установою, розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та його фінансове забезпечення здійснюється за рахунок коштів державного бюджету через Міністерство юстиції України. Позивач наразі не має об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету України на КЕКВ 2800 Інші поточні видатки не виділялись. Також позивач звертає увагу суду на те, що загальна сума коштів для виплати ОСОБА_1 з ПДФО складає: 70 463, 82 грн., при цьому виконавчий збір, який державний виконавець намагається стягнути з позивача складає 32 000,00 грн., що є не співмірним та не доцільним в умовах воєнного часу, оскільки позивач фінансується за рахунок державного бюджету.

Відповідач поти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що 13.08.2024 на виконання до відділу надійшов виконавчий лист № 420/3512/23 виданий 03.06.204 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної установи Одеська виправна колонія (№14) () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн, передбаченої Постановою №168, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022 , з урахуванням фактично виплачених сум. У зв`язку з тим, що виконавчий документ відповідав вимогам, встановленим ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, а також не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, 14.08.2024 на підставі заяви стягувача у виконавчому провадженні ВП 75798107 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

Також відповідач зазначає, що відповідно до частини 3 статті 27 Закону України Про виконавче провадження за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи, що станом на 14 серпня 2024 року становило 32 000,00 грн.

Відповідач вважає, що спірні постанови винесені державним виконавцем у відповідності до Закону України Про виконавче провадження, а отже відсутні підстави для її скасування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Державна установа "Одеська виправна колонія (№14)" подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що сума виконавчого збору у розмірі 32 000,00 грн суперечить положенням частини 2 статті 27 Закону України Про виконавче провадження, оскільки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду № 420/3512/23 носить майновий характер, а отже сума виконавчого збору повинна становити 10 % (тобто 7 046,38 грн.) від суми яка підлягає виплаті згідно довідки-розрахунку складає 70 463,82 грн.

Рух справи.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 грудня 2024 року відмовив у задоволенні клопотання Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про поновлення строку апеляційного оскарження та відмовив у відкритті апеляційного провадження за поданою позивачем апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції керувався тим, що предметом спору є постанова про накладення штрафу, тому застосуванню підлягають положення статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якими встановлено 10-денний строк на оскарження рішення суду першої інстанції, що обчислюється з дня його проголошення.

Не погодившись із ухвалою суду Державна установа Одеська виправна колонія (№ 14) подала касаційну скаргу.

Верховний Суд постановою від 26 червня 2025 року касаційну скаргу Державної установи Одеська виправна колонія (№ 14) задовольнив.

Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року скасував, а справу № 420/26835/24 направив для продовження розгляду до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 420/26835/24 розподілена на колегію суддів у складі: Шляхтицький О.І., Семенюк Г.В., Федусик А.Г.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 21 серпня 2023 року у справі № 420/3512/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи Одеська виправна колонія (№ 14) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність Державної установи Одеської виправної колонія (№14) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022 у розмірі 30 000,00 гривень щомісячно та зобов`язано Державну установу Одеська виправна колонія (№14) () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до довідки-розрахунку додаткової винагороди ОСОБА_1 , згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, загальна сума коштів для виплати з ПДФО складає 70 463,82 грн.

Листами №1/9/1-7020 від 08.12.2023, №1/9/1-89 від 08.01.2024, №1/9/1-1823 від 29.03.2024 та №1/9/1-2720 від 14.05.2024 Державна установа Одеська виправна колонія (№14) зверталася до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з проханням розглянути можливість щодо додаткового виділення бюджетних асигнувань для виплати, в тому числі, ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 420/3512/23 та судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

03.06.2024 Одеський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 420/3512/23 для здійснення примусового виконання зазначеного вище рішення суду.

21.07.2024 представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Дзісь А.Р. звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження із виконання виконавчого листа № 420/3512/23 від 03.06.2024.

14.08.2024 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семиразум Євгеній Володимирович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75798107, відповідно до п.1 якої, відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа № 420/3512/23, виданого 03.06.2024 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної установи Одеська виправна колонія (№14) () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Пунктом 3 вказаної постанови вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 32 000,00 грн.

Також 14.08.2024 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семиразум Євгеній Володимирович виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №75798107, якою постановлено стягнути із боржника - Державної установи Одеська виправна колонія (№14) виконавчий збір у розмірі 32 000,00 грн.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Одеського окружного адміністративного суду № 420/3512/23 від 21.08.2023, є рішенням немайнового характеру, отже державним виконавцем правильно визначено суму виконавчого збору відповідно до ч.3 ст.27 Закону №1404-VІІІ в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, а саме - 32 000,00 грн.

Посилання позивача на відсутність бюджетних асигнувань як на підставу вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору суд першої інстанції відхилив.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закона України Про виконавче провадження 2 червня 2016 року № 1404-VIII( далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закона № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст.27 Закон № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що в обґрунтування позовних вимог Державна установа Одеська виправна колонія (№14) вказує, що рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3512/23, хоч і не містить у резолютивній частині слово стягнення, однак є рішенням майнового характеру, оскільки передбачає нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн, передбаченої Постановою №168, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, яка згідно довідки-розрахунку складає 70 463,82 грн. Тому розмір виконавчого збору повинен складати 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, що становить 7 046,38 грн, а не 32 000 грн.

Так, відповідно до частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, з аналізу вказаних норм Закону № 1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 420/3512/23 зобов`язано Державну установу «Одеська виправна колонія (№ 14)» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Варто зауважити, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.

Тобто, поновлення прав позивача у справі № 420/3512/23 виражено у стягненні з Державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14)» суми недоплаченої додаткової винагороди котра виражена у розмірі 30 000,00 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 11.03.2022 до 31.05.2022.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Проте суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов задовольнити.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14)» задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 420/26835/24 скасувати, ухвалити по справі нову постанову, якою позов Державної установи «Одеська виправна колонія (№ 14)» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 14.08.2024 у виконавчому провадженні № 75798107 про стягнення з державної установи Одеська виправна колонія (№14) виконавчого збору у розмірі 32 000,00 грн. та відкриття виконавчого провадження, в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 32 000, 00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення і підписання повного тексту судового рішення 29 липня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик