Справа № 400/11809/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11809/24

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. Дата і місце ухвалення: 23.05.2025р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 серпня 2024 року №817756-24/14-02.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірним податковим повідомленням-рішенням Головне управління ДПС у Миколаївській області необґрунтовано визначило ОСОБА_1 до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб платників податку власників земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, в сумі 5971,49 грн. Позивач стверджував, що належні йому земельні ділянки з кадастровими номерами :08:000:0007, :12:000:0029 та :08:000:0055 перебувають в оренді на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, а тому загальне мінімальне податкове зобов`язання за такі земельні ділянки має бути нараховане їх орендарям.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 26 серпня 2024 року №817756-24/14-02.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 23.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що платником податку в частині мінімального податкового зобов`язання, у відповідності до п.п.162.1.1 прим. 1 п.162.1 ст.162 ПК України, є фізична особа резидент, яка володіє та/або користується (орендує, (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь. Нарахування податку на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язанням за податковим повідомленням-рішенням від 26 серпня 2024 року №817756-24/14-02 на суму 5971,49 грн. здійснено ОСОБА_1 , як власнику земельних ділянок з кадастровими номерами :08:000:0007, :12:000:0029 та :08:000:0055. Інформація щодо передачі позивачем земельних ділянок з кадастровими номерами :08:000:0007 та :12:000:0029 в користування або в оренду відсутня.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що фактично в апеляційній скарзі відповідач стверджує про відсутність інформації про передачу в оренду тільки двох земельних ділянок з кадастровими номерами :08:000:0007 та :12:000:0029, в той час як спірним податковим повідомленням-рішенням нарахував позивачу до сплати податкові зобов`язання за три земельні ділянки з кадастровими номерами :08:000:0007, :12:000:0029 та :08:000:0055. З вказаного слідує, що Головне управління визнав невідповідність нарахованої суми МПЗ. Позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати наявні в матеріалах докази передачі в оренду всіх земельних ділянок, які перебувають у його власності.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до даних ДЗК фізична особа ОСОБА_1 має у власності земельні ділянки з кадастровими номерами:

:12:000:0022 площею 5,0774 га., цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

:08:000:0055 площею 2,1821 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

:08:000:0007 площею 3,55 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

:12:000:0029 площею 2,75 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Податковим повідомленням-рішенням від 26 серпня 2024 року №817756-24/14-02 Головне управління ДПС у Миколаївській області визначило ОСОБА_1 до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб платників податку власників земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, за 2023 рік в сумі 5971,49 грн.

Згідно розрахунку мінімального податкового зобов`язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням грошові зобов`язання нараховано за земельні ділянки з кадастровими номерами:

:08:000:0055 площею 2,1821 га, за 7 календарних місяців, в сумі 1536,22 грн.;

:08:000:0007 площею 3,55 га, за 12 календарних місяців, в сумі 2499,24 грн.;

:12:000:0029 площею 2,75 га, за 12 календарних місяців, в сумі 1936,03 грн.

Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення від 26 серпня 2024 року №817756-24/14-02 ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи позов та скасовуючи спірне податкове повідомлення-рішення суд першої інстанції встановив, що всі перелічені земельні ділянки перебувають в оренді, а тому, на підставі пункту 38-1.3 статті 38-1, пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України, мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, підлягає нарахуванню орендарям земельних ділянок, а не позивачу, як їх власнику.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За положеннями п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Відповідно до п.п.14.1.72 п14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Платниками плати за землю, згідно п.269.1 ст.269 ПК України, є платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» від 30 листопада 2021 року №1914-IX, який набрав чинності 01.01.2022р., були внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, доповнено статтю 14 ПК України підпунктом 14.1.114-2 такого змісту: «мінімальне податкове зобов`язання - мінімальна величина податкового зобов`язання із сплати податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, розрахована відповідно до цього Кодексу. Сума мінімальних податкових зобов`язань, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у тому числі фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням».

Крім того, вказаним Законом пункт 162.1 статті 162 доповнено підпунктом 162.1.1-1, згідно якого платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання.

Особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь визначено п.170.14 ст.170 ПК України.

Підпунктом 170.14.1 пункту 170.14 статті 170 ПК України передбачено, що для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.

Згідно п.п.170.14.2 п.170.14 ст.170 ПК України, у разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 ПК України передбачено, що визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.

Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.

У разі державної реєстрації платника податку фізичною особою - підприємцем загальне мінімальне податкове зобов`язання за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь, які використовуються таким підприємцем для провадження господарського діяльності, розраховується таким платником у порядку, визначеному пунктом 177.14 статті 177 та статтею 297-1 цього Кодексу, з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація фізичної особи - підприємця.

Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (далі у цьому пункті - загальна сума сплачених податків, зборів, платежів), надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, наступного за звітним.

Якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) таке податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку у зазначений строк, фізична особа звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату річного податкового зобов`язання на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів.

Таке річне податкове зобов`язання може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів є частиною зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб.

Сума податку на доходи фізичних осіб у частині позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги площі кожної із земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, та сплачується (перераховується) до місцевих бюджетів за місцезнаходженням таких земельних ділянок.

За положеннями п.п.170.14.6 п.170.14 ст.170 ПК України, у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів, зокрема щодо:

земельних ділянок, що знаходяться у платника податку у власності та/або постійному користуванні або в оренді (суборенді, емфітевзисі), їх нормативної грошової оцінки та площі;

суми доходу, отриманого від реалізації власної сільськогосподарської продукції;

суми сплачених податків, зборів, платежів.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.

Якщо за результатами звірки виявлено розбіжності між даними контролюючого органу та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, контролюючий орган протягом 10 днів, наступних за днем завершення звірки, зобов`язаний скасувати (відкликати) таке податкове повідомлення-рішення та у разі потреби надіслати (вручити) платнику податку нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку, складене з урахуванням результатів проведеної звірки.

За положеннями п.п.38-1.1.4 п.38-1.1 ст.38-1 ПК України мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.

Пунктом 38-1.3 ст.38-1 ПК України передбачено, що у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.38-1.4 ст.38-1 ПК України у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.

У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.

Як вже зазначалося, ОСОБА_1 , заперечуючи свій обов`язок щодо сплати мінімального податкового зобов`язання щодо земельних ділянок, які перебувають у його власності, стверджував, що відповідні земельні ділянки у встановленому законодавством порядку передані в оренду третім особам орендарям, саме які мають сплачувати таке МПЗ.

Так, відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини першої статті 4 вказаного Закону передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону.

Таким чином, за положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0055 площею 2,1821 га, у період з 09.12.2019р. по 14.08.2023р. перебувала в оренді ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 50143156 від 11.12.2019р.), а з 16.08.2023р. по теперішній час в оренді фермерського господарства «Павлов С.М.» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 69003004 від 24.08.2023р.: дата закінчення договору 16.08.2030р.).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :12:000:0029 площею 2,75 га з 09.12.2019р. перебуває в оренді ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 50144942 від 11.12.2019р.: дата закінчення договору 09.12.2029р.).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0007 площею 3,55 га з 09.12.2019р. перебуває в оренді ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 50145690 від 11.12.2019р.: дата закінчення договору 09.12.2029р.).

Отже, всі перелічені земельні ділянки перебувають в оренді, право оренди зареєстровано у встановленому законом порядку, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не є платником МПЗ за період 2023 року. Податкове повідомлення-рішення від 26 серпня 2024 року №817756-24/14-02 про нарахування позивачу мінімального податкового зобов`язання за 2023 рік у сумі 5971,49 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 липня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук