Справа № 200/1348/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року справа №200/1348/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 200/1348/25 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Галкін Вячеслав Леонідович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у припиненні виплати позивачу пенсії у разі втрати годувальника;

- зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії у разі втрати годувальника з дня її припинення, тобто з 01.12.2024 з виплатою заборгованості, яка склалася за цей період.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у задоволенні позову - відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апелянт зазначив, що частиною другою статті 36 Закону № 1058 встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлений пенсійний вік у 60 років, якого позивачка досягла 25.09.2024, тобто за 2 місяці до того, як відповідач припинив виплату їй пенсії у разі втрати годувальника.

Таким чином, на момент припинення виплати у разі втрати годувальника, позивачка мала право на її отримання довічно, бо досягла пенсійного віку у 60 років та мала право на пенсію за віком на пільгових умовах, бо вона вже їй була призначена відповідачем ще у 2015 році. Слід також наголосити, що чинне законодавство взагалі не передбачає можливості перепризначення пенсії за віком.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що виплата пенсії припиняється, зокрема, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, однак відповідач окремого рішення по припиненню виплати пенсії не приймав, що вже є підставою для визнання дій з припинення виплати пенсії неправомірними.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач була дружиною ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу від 05.02.1984 серія НОМЕР_1 .

Свідоцтвом про смерть від 25.09.2009 серія НОМЕР_2 посвідчено факт смерті ОСОБА_2 24.09.2009.

Довідкою від 29.11.2021 до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 540172, що видана ОСОБА_1 , їй установлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням до 01.12.2024.

7 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою № 3745, де просила перевести її на інший вид пенсії та на підставі вказаної заяви позивача переведено з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, як особу з інвалідністю ІІІ групи.

За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 з 07.12.2020 переведено з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, як особу з інвалідністю ІІІ групи.

Листом від 12.02.2025 ГУ ПФУ в Донецькій області, у відповідь на адвокатський запит адвоката В. Галкіна в інтересах ОСОБА_1 від 10.02.2025 вх.№ 1652/8, повідомлено наступне.

З 29.07.2015 ОСОБА_1 призначено пенсію на пільгових умовах (Список № 2).

З 07.12.2020 ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника, як особу з інвалідністю ІІІ групи. Інвалідність установлено на період з 19.11.2020 по 31.12.2021 та продовжено у період дії воєнного стану до 31.11.2024.

З 01.12.2024 виплату пенсії у разі втрати годувальника припинено.

Зазначені обставини підтверджуються протоколами щодо призначення та перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

За ст. 38 цього Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Статтею 26 Закону № 1058 визначено умови призначення пенсії за віком.

За цією статтею особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Позивач вважає, що має право на вказаний вид пенсії, як особа, що досягла 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за два місяці до того, як відповідач припинив їй виплату пенсії у разі втрати годувальника.

Натомість відповідач зазначає, що позивача за її заявою з 07.12.2020 переведено на пенсії у зв`язку із втратою годувальника, як особу з інвалідністю ІІІ групи від загального захворювання та 01.12.2024 виплату пенсії припинено у зв`язку із втратою статусу особи з інвалідністю.

Оскільки станом на 01.12.2024 позивач не мала статусу особи з інвалідністю та не досягла віку, необхідного для призначення пенсії за віком (не менше 31 року), відповідачем правомірно припинено виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Суд враховує, що спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини є ст. 36 Закону № 1058, яка визначає коло осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, а саме пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні

В контексті спірних правовідносин це означає, що позивач повинна відповідати ознакам непрацездатної особи.

Відповідні ознаки визначено у ч. 2 цієї статті, а саме: непрацездатними членами сім`ї вважаються:

чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю;

або досягли віку 65 років;

або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Застосовуючи ці вимоги до позивача суд встановив, що позивач з 01.12.2024 не вважається особою з інвалідністю, не досягла віку 65 років та не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як вже відзначалося вище, позивач вважає, що досягла пенсійного віку у 60 років, визначеного ст. 26 Закону № 1058 станом на 25.09.2024.

Однак, суд звертає увагу, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Тобто станом на 25.09.2024, окрім досягнення віку у 60 років, позивачу необхідно мати не менше 31 року страхового стажу. Наявний у позивача страховий стаж складає 24 роки 4 місяці 13 днів.

Тому позивач станом на 25.09.2024 не була непрацездатною особою у розумінні ст.26 Закону № 1058.

Крім того, факт призначення позивачу пільгової пенсії (Список № 2) вказаного висновку не спростовує, оскільки умови призначення пенсії за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 є відмінними від умов ст.26 Закону № 1058.

Суд не спростовує право позивача на пільгову пенсію (Список № 2), позаяк таку їй вже призначено з 29.07.2015.

Натомість суд вважає, що станом на 01.12.2024 позивач не відповідала умовам ст. 36 у цілях продовження виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

В позові мова йде про те, що відповідач протиправно не продовжив виплату ОСОБА_1 пільгову пенсію (Список № 2), у зв`язку із припиненням виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника, однак суд це питання не аналізує й не робить висновків, оскільки позивач у прохальній частині позову обмежив предмет цього позову виключно питанням протиправності дій відповідача, які полягають у припиненні виплати позивачу пенсії у разі втраті годувальника.

Тому, за встановлених фактичних обставин, суд дійшов висновку, що протиправності у припиненні виплати позивачу пенсії у разі втраті годувальника з боку відповідача не було.

Останнє питання на якому зупиниться суд, це з`ясування того, чому відповідачем не прийнято рішення про припинення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Спеціальною у даному випадку є ч. 2 ст. 38 Закону 1058, відповідно до якого припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили припинення виплати пенсії. Про прийняття окремого рішення щодо припинення виплати пенсії у цій статті не йдеться.

Тому, суд відхиляє посилання позивача на ст. 49 Закону № 1058 та вважає, що відповідачем правомірно припинено виплату пенсії з 01.12.2024 у зв`язку з настанням обставини, що спричинили припинення виплати пенсії втрата статусу особи з інвалідністю.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 200/1348/25 за позовом Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 30 липня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв