Справа № 640/17925/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.

за участі секретаря Ростомової А.П. представників : позивача Кириленко А.П., відповідача Козарь Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Державного спеціалізованого підприємства «Київський державний міжобласний спецкомбінат» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.Києва надійшов позов Київського державного міжобласного спецкомбінату до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 грудня 2020 р. №00/18673/0703 (форма «ПС»); податкове повідомлення-рішення від 24 грудня 2020 р. №00/18682/0703; податкове повідомлення-рішення від 05 січня 2021 року №000/19/0703.

Ухвалою від 13 липня 2021 року у справі головуючим суддею Мазур А.С. відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно абз.4 п.2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 року №2825-IX (далі Закон №2825) зазначено, що інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Так, на виконання вищенаведеного пункту Закону №2825 Окружний адміністративний суд міста Києва скерував матеріали справи №640/17925/21 за належністю.

06.03.2025 року справа №640/17925/21 за результатами автоматизованого розподілу була передана для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Іванову Е.А.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Також призначено підготовче засідання на 24 червня 2025 року о 12год.

Позивач обґрунтовує позов тим, що контролюючий орган в Акті перевірки розраховуючи земельний податок за 2019 рік виходив з того, що відповідно до даних Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР нормативно грошова оцінка земельної ділянки:

з кодом 79:128:0030, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Комунальна, 1 за період часу з 01.01.2018 по 16.07.2018 становить 5 113 810,90 грн.; за період з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 7 670 716,35 грн.; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 7 670 716.35 грн.. відповідно;

з кодом 79:198:0001, яка знаходиться за адресою м. Київ, вул. Червонопрапорна, 50 складає відповідно: за період з 01.01.2018 по 16.07.2018 - 92 249 764,91 грн., за період з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 138 374 647,37 грн., за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 138 374 647.37 грн.

На земельній ділянці, розташованій в м. Києві по вул. Комунальна,1 з кодом земельної ділянки 79:128:0030 розташований пункт зберігання радіоактивних відходів, а на земельній ділянці по вул. Пирогівський шлях (колишня вул. Червонопрапорна), 50 з кодом 79:198:0001 розташована станція дезактивації.

Земельна ділянка з кодом 79:128:0030 виділена розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 29.10.1969 № 1095-рс під санітарно-захисну зону навколо пункту захоронення радіоактивних речовин.

Земельна ділянка з кодом 79:198:0001 виділена Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящихся від 31.12.1968 № 35с.

Контролюючий орган при визначенні бази оподаткування земельним податком спирався на нормативну грошову оцінку землі без врахування її функційного призначення, керуючись лише тим, що дані про земельні ділянки не внесені до Держкадастру. Як наслідок, без визначення виду цільового призначення земель не є можливим встановити коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки Кф, а отже, неможливо визначити нормативно грошову оцінку земельної ділянки, яка і є базою оподаткування відповідно до норм податкового законодавства. Станом на сьогоднішній день в Державному земельному кадастрі відсутні дані щодо земельних ділянок 79:128:0030 та 79:298:0001, які зазначені в Акті перевірки та як наслідок за використання яких Позивачу нараховано збільшення податкових зобов`язань за 2019 рік на суму 1 816 168,74 грн., з яких 1 452 934,99 грн. сума основного грошового зобов`язання, 363 233,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (ППР від 05 січня 2021 року № 000/19/0703 (форма Р).

Крім того, статтею 20 ЗУ «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Тобто, дані про нормативно грошову оцінку земельних ділянок, що і є базою оподаткування земельним податком, могли бути встановлені контролюючим органом виключно на підставі витягу з технічної документації, а не на підставі відповіді на запит Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР, на який Відповідач посилається у своєму Акті перевірки, як на підставу визначення бази оподаткування. Вищевказане свідчить про те, що контролюючий орган безпідставно нарахував збільшення податкових зобов`язань з земельного податку та штрафні санкції відповідно, оскільки безпідставно визначив базу оподаткування земельним податком виходячи з нічим не підтвердженої нормативно грошової оцінки.

Таким чином, при здійсненні розрахунку земельного податку Контролюючим органом порушено вимоги Податкового кодексу України. Та він не звертався до територіального органу Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки і не отримав даних державного земельного кадастру у формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що передбачено п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України. Таким чином, наведений Контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких не підтверджена жодним належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом, відтак, спірне податкове повідомлення - рішення від 05 січня 2021 року № 000/19/0703 (Форма Р) є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач не є платником земельного податку в розумінні Податкового кодексу України, а як наслідок про безпідставність та незаконність оскаржуваних ППР, з підстав зазначених вище, свідчить і те, що в Акту перевірки, на підставі якого контролюючий орган і виніс оскаржувані ППР, вказують твердження Відповідача в Акті перевірки (стор. 25, 26), що Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав інформацію, що рішення про передачу земельних ділянок з кодом 79:128:0030 та 79:298:0001 у власність або у користування будь-яким фізичним або юридичним особам Київська міська рада не приймала та земельні ділянки не передавалися в користування ДСП «Київський ДМСК». Окрім того, дані щодо наявності земельних ділянок в розмірах, зазначених в Акті перевірки, в Державному земельному кадастрі відсутні, а отже податкове повідомлення - рішення від 05.01.2021 року № 000/19/0703 є протиправним та безпідставним, а отже підлягає скасуванню.

Контролюючим органом на підставі Акту перевірки винесено податкові повідомлення - рішення з наступними розмірами (сумами) штрафних (фінансових) санкцій:

від 24 грудня 2020 року № 00/18673/0703 (форма ПС) у відповідності до якого Позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 340,00 грн або 1020,00 грн за платежем: рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин;

від 24 грудня 2020 року № 00/18682/0703 (форма ПС) у відповідності до якого нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 340,00 грн або 1020,00 грн за платежем: екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

Тобто, фактично податкові повідомлення - рішення не містять чіткої суми штрафних санкцій, яка повинна бути сплачена Скаржником, що є порушенням Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204.

Одночасно з тим, у податковому повідомленні - рішення від 24 грудня 2020 року № 00/18673/0703 зазначено про те, що Позивач порушив пункт 257.1 ст.257 Податкового кодексу України, за що передбачена відповідальність підпунктом 54.3.3 п.54.3 ст.54 і пункту 120.1 статті 120 ПК України.

Вказана інформація не відповідає дійсності, так як обов`язок подати декларацію з рентної плати встановлено у п.257.3 ст.257 ПКУ, а відповідальність за своєчасне подання декларації з рентної плати та її оплату закріплена у п.258.1.1 п.258.1 ст.258 ПКУ за таких обставин вважає, притягнення до відповідальності за порушення п.257.1 ст.257 ПКУ неправомірне.

Що стосується податкового повідомлення-рішення Nє 00/18682/0703 від 24 грудня 2020 року, яким контролюючим органом начебто встановлено порушення пункту 250.1 ст.250 Податкового кодексу у країни, за що підпунктом 54.3.3 п.54.3 ст.54 і пункту 120.1 статті 120 ПК У країни передбачена відповідальність, слід заначити наступне. Відповідно до пункту 250.1 ст.250 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу. Підпункт 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України передбачає, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов?язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов?язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган. Відповідно до пункту 120.1 ст.120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов?язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов?язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Проте, обов?язок подати декларацію з рентної плати встановлено у п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. За таких обставин ДСП «Київський ДМСК» вважає притягнення до відповідальності за порушення пункту 250.1 ст.250 Податкового кодексу України неправомірним, а отже податкове повідомлення - рішення від 24 грудня 2020 року Nє 00/18682/0703 має бути скасоване. Звертає увагу, що за результатами податкової перевірки та складеного Акту перевірки Відповідачем було складено та направлено на адресу Позивача податкове повідомлення рішення від 24.12.2020 року N 00/18682/0703, яким Позивачу було збільшено податкове зобов?язання зі сплати рентної плати за спеціальне використання води на 100,00 грн та накладено 25,00 грн штрафних (фінансових) санкцій тобто два ППР за однаковим номером.

Відповідач надав до суду відзив у якому вимоги не визнав та зазначив, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі направлень та на підставі наказу Головного управління ДПС у м.Києві від 15.11.2019 № 3349, та на підставі наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження від 19.07.2019 № 149-19 «Про припинення державного спеціалізованого підприємства «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат», проведена документальна позапланова виїзна перевірка Позивача, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по дату завершення перевірки, валютного за період з 01.01.2016 по дату завершення перевірки, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по дату завершення перевірки та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки .

За результатами зазначеної перевірки був складений Акт від 18.10.2020 року № 126/26-15-07-02-05/03062214, в якому зазначено про виявлені порушення норм Податкового кодексу України, серед яких:

п.п. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та п.5.1 Положення про плату за землю в місті Києві додатку 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 із змінами, встановлено заниження земельного податку за 2018 рік у сумі 2 217,72 грн., за 2019 у сумі 1 450 717,27 грн.;

п. 250.1 ст. 250 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено неподання податкової декларації по екологічному податку за 4 кв. 2019;

п. п. 252.1.4 п. 252.1 ст. 252 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено не нарахування рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 кв. 2019 у сумі 205,60 грн.;

п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено неподання податкової декларації рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 кв. 2019;

п. 255.1 ст. 255 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено не нарахування рентної плати за спеціальне використання води за 4 кв. 2019 у сумі 100,00 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ДСП «Київський ДМСК» обліковується комплекс будівель і споруд за адресою м. Київ, вул. Комунальна, 1 на праві господарського віддання.

ДСП «Київський ДМСК» має у користуванні дві земельні ділянки в Голосіївському районі. Одна по вул. Комунальна, 1 відведена Розпорядженням Ради Міністрів УССР за № 1095-рс від 29.10.1969 року на якій розмішено пункт захоронення радіоактивних відходів (площа землекористування - 86 487,12 кв.м. - код земельної ділянки 79:128:0030). Друга по вул. Червонопрапорна, 50, відведена рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих за № 35-с від 31.12.1968, на якій розміщена станція дезактивації (площа землекористування 3 966,22 кв.м - код земельної ділянки 79:198:0001).

ДСП «Київський ДМСК» отримано довідки в КП «Київський інститут земельних відносин» про розмір нормативної грошової оцінки за наступними земельними ділянками:

79:128:0030 від 20.02.2017 № 781 згідно якої нормативно грошова оцінка становить 92 249 764,91грн.

Від 15.02.2018 № 263 згідно якої нормативно грошова оцінка становить -92 249 764,91грн., код цільового призначення земельної ділянки не визначено.

79:298:0001 від 20.02.2017 № 782 згідно якої нормативно грошова оцінка становить 5 113 810,90 грн. від 15.02.2018 № 264 згідно якої нормативно грошова оцінка становить 5 113 810,90 грн., код цільового призначення земельної ділянки не визначено.

В ході перевірки встановлено: - вищезазначені земельні ділянки з кодом 79:128:0030 та 79:298:0001 обліковуються за державним спеціалізованим підприємством «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат», але рішення про передачу вказаних земельних ділянок у власність або у користування будь яким фізичним або юридичним особам Київська міська рада не приймала.

Згідно з рішенням КМР від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» (зі змінами), Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 19.12.2016 № 1647/29777) (зі змінами) надана нормативно грошова оцінка зазначених земельних ділянок, а саме: 79:128:0030

за період з 01.01.2018 по 16.07.2018 - 92 249 764,91грн.; за період з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 138 374 647,37 грн.; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 138 374 647,37 грн. Код цільового призначення земельної ділянки не визначено.

79:298:0001

за період з 01.01.2018 по 16.07.2018 - 5113810,90грн.; за період з 17.07.2018 по 31.12.2018 - 7 670 716,35 грн.; за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 7 670 716,35 грн. Код цільового призначення земельної ділянки не визначено.

Підприємством самостійно розраховано земельний податок відповідно п. 5.3.3.2 додатку 3 до Рішення Київської міської ради № 242/5629 із змінами та застосовано ставку податку 0,01% від нормативно грошової оцінки вищезазначених земельних ділянок, як за земельні ділянки органів місцевого самоврядування, закладів, установ, організацій, спеціалізованих санаторіїв для реабілітації, лікування та оздоровлення хворих, які повністю утримуються за рахунок коштів державного бюджету або місцевих бюджетів.

Отже, при обчисленні земельного податку за 2018 - 2019 роки Позивачем застосовано нормативну грошову оцінку вищезазначених земельних ділянок згідно довідок від 15.02.2018 року, без врахування законодавчих змін. Також, за 2019 рік підприємством не враховані зміни додатку 3 «Положення про плату за землю в м. Києві» до Рішення Київради від 23.06.2011 № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів» у разі невизначеного коду цільового призначення земельної ділянки у Державному земельному кадастрі застосовується ставка податку 1 %.

Також перевіркою встановлено, що ДСП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат» не подано податкову звітність з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за IV кв. 2019 року та податкову декларацію екологічного податку за IV кв. 2019 року, у зв`язку з чим, до Підприємства застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання податкової звітності.

Позивач надав до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 24.06.2025 року задоволена заява представника відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції. Вирішено, засідання по справі № 640/17925/21, в тому числі призначене на 24 червня 2025 року на 12 год. 00 хв., здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Державне спеціалізоване підприємство «Київський державний міжобласний спецкомбінат» засновано на державній формі власності, що належить до сфери управління Державного агентства України з управління зоною відчуження.

ДСП «Київський ДМСК» має у користуванні дві земельні ділянки в Голосіївському районі. Одна по вул. Комунальна, 1 відведена Розпорядженням Ради Міністрів УССР за № 1095-рс від 29.10.1969 року на якій розмішено пункт захоронення радіоактивних відходів (площа землекористування - 86 487,12 кв.м. - код земельної ділянки 79:128:0030);

друга по вул. Червонопрапорна, 50, відведена рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих за № 35-с від 31.12.1968, на якій розміщена станція дезактивації (площа землекористування 3 966,22 кв.м - код земельної ділянки 79:198:0001).

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі направлень від 21.11.2019 №597/26-15-05-02-05, від 21.11.2019 №598/26-15-05-02-05, від 21.11.2019 №506/26-15-05-06-03, від 21.11.2019 № 445/26-15-05-03-04, від 22.11.2019 року № 506/26-15-42-07, від 17.09.2020 року № 6314/26-15-07-08-01, виданих Головним управлінням ДПС у м.Києві, відповідно до п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 або 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755 (далі по тексту Кодекс), на підставі наказу Головного управління ДПС у м.Києві від 15.11.2019 № 3349, та на підставі наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження від 19.07.2019 № 149-19 «Про припинення державного спеціалізованого підприємства «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат» яким прийнято рішення припинити державне спеціалізоване підприємство «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат», в результаті реорганізації шляхом його приєднання до державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон», (), проведена документальна позапланова виїзна перевірка Позивача, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по дату завершення перевірки, валютного за період з 01.01.2016 по дату завершення перевірки, та іншого законодавства за відповідний період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем був складений Акт від 18.10.2020 року № 126/26-15-07-02-05/03062214, в якому зазначено про виявлені порушення норм Податкового кодексу України, серед яких:

п.п. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та п.5.1 Положення про плату за землю в місті Києві додатку 3 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 № 242/5629 із змінами, встановлено заниження земельного податку за 2018 рік у сумі 2 217,72 грн., за 2019 у сумі 1 450 717,27 грн.;

п. п. 240.1.1 п. 240.1 ст. 240 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено не нарахування екологічного податку за 4 кв. 2019 у сумі 184,50 грн.;

п. 250.1 ст. 250 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено неподання податкової декларації по екологічному податку за 4 кв. 2019;

п. п. 252.1.4 п. 252.1 ст. 252 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено не нарахування рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 кв. 2019 у сумі 205,60 грн.;

п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено неподання податкової декларації рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 кв. 2019;

п. 255.1 ст. 255 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, встановлено не нарахування рентної плати за спеціальне використання води за 4 кв. 2019 у сумі 100,00 грн.

На підставі висновків акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: від 05 січня 2021 року № 000/19/0703 (форма Р) про збільшення податкового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб на суму 1 816 168,74 грн., з яких 1 452 934,99 грн. сума основного грошового зобов`язання, 363 233,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 24 грудня 2020 року №00/18673/0703 (форма ПС) яким нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 340,00 або 1020,00 грн за платежем: рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин;

від 24 грудня 2020 року №00/18682/0703 (форма ПС) яким нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 340,00 або 1020,00 грн за платежем: екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

Позивач не погодився із вказаними ППР та подало заперечення на вказаний Акт в яких просило, зокрема, визнати факт помилкового визнання Підприємства платником земельного податку у 2019 році та скасувати висновки Акту перевірки в частині нарахування земельного податку за 2019 рік у сумі 1 450 717,27 грн.

ГУ ДПС у м. Києві залишила Акт без змін, а заперечення без задоволення.

ДСП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат» за вих. № 14/98 направило до Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення -рішення від 24 грудня 2020 р. № 00/18673/0703 (форма «ПС»), податкове повідомлення - рішення від 24 грудня 2020 року №00/18682/0703 та податкове повідомлення - рішення від 05 січня 2021 року № 000/19/0703 року.

Рішенням Державної податкової служби України від 17.05.2021 про результати розгляду скарги вих. № 10854/6/99-00-06-03-02-06 у задоволенні скарги відмовлено.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та звернувся до суду з позовом.

Джерела права та висновки суду.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-111 (далі - Земельний кодекс України), Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-ХІУ (далі - Закон № 161-ХІУ), Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року № 435-ІУ та іншими правовими актами, прийнятими відповідно до них, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.4. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 269, 270 Податкового кодексу України платниками земельного податку (далі-податок) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктом оподаткування-земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації (підпункт 271.1.1. пункту 271.1 статті Податкового кодексу України).

Для визначення розміру податку або орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України).

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України).

Так, рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629, зі змінами та доповненнями, було встановлено ставки земельного податку.

Водночас, відповідно до п. 5.1 до дод. 3 Положення "Про плату за землю в місті Києві", затвердженого рішенням Київської міської ради "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" від 23.06.2011 №242/5629 зі змінами та доповненнями у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974, яке діє з 2019 року, ставки податку за земельні ділянки для фізичних осіб та юридичних осіб, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюються в залежності від цільового призначення землі у відсотках від їх нормативної грошової оцінки відповідно до таблиці № 1 до цього положення.

Згідно примітки 1 таблиці № 1 до додатка 3 вказаного вище положення вид цільового призначення земель зазначається згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему від 23.07.2010 за № 548.

При цьому, у примітці 2 таблиці № 1 до додатка 3 згаданого положення закріплено, що якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему від 23.07.2010 за № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Наведене свідчить, що за загальним правилом, якщо вид (код виду) цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, контролюючим органом застосовується ставка податку у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки.

Як встановлено судом при формуванні нових податкових повідомлень-рішень за 2018-2019 роки, була застосована ставка податку у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки, визначені станом на 15.02.2018р.

Розмір нормативно грошової оцінки земельних ділянок відповідачем був отриманий з листа департаменту земельних ресурсів Київської міської ради вих №0570202/1-18391 від 30.09.2020 року.

У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни (ч. 2 п. 286.4 ст. 286 Податкового кодексу України).

Вид цільового призначення земель зазначається згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року № 548.

Якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему від 23 липня 2010 року № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З 01.01.2017 набрав чинності новий Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.16 р. № 489.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018. № 162 внесено зміни до вищевказаного Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, які набрали чинності з 17.07.2018 року.

Відповідач у відзиві послався на те, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ДСП «Київський ДМСК» обліковується комплекс будівель і споруд за адресою м. Київ, вул. Комунальна, 1 на праві господарського віддання (сторінка акту перевірки 4) (а.с.21).

Проте згідно даних акту перевірки в ньому не зазначено дані які ідентифікують даний документ, а саме: № та дата витягу, та якою датою зареєстровано за позивачем майнове право в Державному реєстрі речових прав та на підставі чого.

Проте згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №140573186 від 08.10.2018 року тільки 02.20.2018 року вперше зареєстровано право власності на комплекс будівель, об`єкт житлової нерухомості за адресою м.Київ вул.Комунальна буд.1 за Державою Україна в особі Державного агентства України з управління зоною відчуження на підставі витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна виданого 25.05.2018 року.

Та після цього згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №142545678 від 24.10.2018 року комплекс будівель, об`єкт житлової нерухомості за адресою м.Київ вул.Комунальна буд.1 вперше був зареєстрований на праві господарського відання яке виникло згідно наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження №141 від 10.07.2018 року.

Водночас згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №274610209 від 14.09.2021 року об`єкт нерухомого майна Державна корпорація «Українське державне об`єдання «Радон» -будівля станції дезактивації розташований за адресою м.Київ вул.Пирогівський шлях буд.50 вперше зареєстрований в Реєстрі речових прав 14.09.2021 року на правах господарського відання за Державним спеціалізованим підприємством «Об`єдання «Родон» та вказане право господарського відання виникло на підставі наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження №127-21 від 26.08.2021 року виданого 26.08.2021 року.

Та відповідач під час судового розгляду не спростував дані обставини, та не довів, що у позивача було зареєстровано речове право на об`єкти нерухомого майна розташованого за адресами Київ вул.Комунальна буд.1 та Київ вул.Пирогівський шлях буд.50 до дат, що вказані у вищезазначених витягах.

Разом з тим судом встановлено та не заперечується сторонами, що право користування земельними ділянками- з кодом 79:128:0030, за адресою: м. Київ, вул. Комунальна 1, з кодом 79:198:0001, за адресою м. Київ, вул. Червонопрапорна (Пирогівський шлях) буд.50, у Державному земельному кадастрі не зареєстроване.

Згідно з частиною 1 ст. 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до ст. 194 ЗК України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Одночасно з тим, відповідно до частини 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Відповідно до п.п. 271.1.1. п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру земельного податку.

Згідно підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2021 № 1051, нормативна грошова оцінка - це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно- територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Відповідно до пункту 3 Розділу 1 «Порядку нормативно грошової оцінки земель населених пунктів», затвердженого Наказом Міністерством аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 498, інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.

Відповідно до примітки 1 до Додатку № 1 до Порядку нормативно грошової оцінки земель населених пунктів для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0.

Згідно п. 286.1. ст. 286 ПК України підставами для нарахування земельного податку є саме дані Державного земельного кадастру.

Також судом встановлено, та визнається відповідачем, що відповідачем Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, за формою встановленою у Додатку №9 до Порядку №498, що видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин -Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру , її територіальними органами не отримувався.

Статтею 20 ЗУ «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Тобто, дані про нормативно грошову оцінку земельних ділянок, що і є базою оподаткування земельним податком, могли бути встановлені контролюючим органом виключно на підставі витягу з технічної документації, а не на підставі відповіді на запит Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР, на який Відповідач посилається у своєму Акті перевірки, як на підставу визначення бази оподаткування.

Таким чином, наведений Контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких не підтверджена належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом.

На час прийняття рішення про надання у користування земельних ділянок діяв Земельний кодекс УРСР 1922р.

Згідно ст.180 глави ІІІ ЗК УРСР 1922 року справа по землеустрою виконується в наступні послідовності, 1) порушується землевпорядна справа 2) підготовка землевпорядної справи, складання землевпорядного проекту, складання землевпорядного проекту та пред`явлення його учасникам землеустрою 3)затвердження проекту землеустрою та приведення його у виконання з встановленням на місці прикордонних межових знаків 4)складання та видача сторонам землевпорядних документів.

Згідно ст.192 ЗК УРСР 1922 року правильно виконаний проект землеустрою остаточно затверджується землевпорядною установою. При цьому в постанові об остаточному затверджені виконаного проекту землеустрою повинно бути зазначено с відповідним посиланням на проектний план: а) коли, в якій місцевості, по якому розпорядженню та які саме виконані землевпорядні дії. б) які землі (по їх роду, кількості, місцезнаходженню та межі), кому та для якої потреби відводяться; в) коли, в якому порядку та з дотриманням яких умов сторонам належить приступити у користуванню землями в нових кордонах, встановлених при землеустрою; г) які особливі умови, повинності, та повноваження встановлюються для землекористувачів в зв`язку з користуванням землями, наданими їм по затвердженому проекту землеустрою; д) як розподіляються витрати по оплаті землеустрою між його учасниками; е) кому та від кого саме належить винагорода за затрати і поліпшення, внесені в відведену при землеустрої землю та залишеними невикористаними минулими землекористувачами.

Згідно ст.194 ЗК УРСР 1922року будь якого роду плани та інші акти землеустрою складені крім землевпорядних установ або належно ними не засвідчені визнаються недійсними та не можуть служити доказами закономірності що відбувається за ними.

Згідно ст.ст.198,199 ЗК УСРСР 1922р. земельної реєстрації в межах волості належать усі без винятку окремі земельні ділянки та визначений зміст обов`язкової відмітки в актах про реєстрації щодо кожного користувача.

Згідно ст.15 Земельного Кодексу УРСР 1970р.. земля надається в безстрокове або тимчасове користування.

Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.

Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування, тобто навічно.

Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування.

По окремих видах користування землею Радою Міністрів Української РСР може бути встановлений і триваліший строк довгострокового користування, але не більш як двадцять п`ять років.

Згідно ст.20 Земельного Кодексу УРСР 1970р. документом, що підтверджують право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Згідно ст.23 Земельного Кодексу УРСР 1970р.. землекористувачі мають право і повинні користуватися земельними ділянками в тих цілях, для яких вони їм надані.

Землекористувачі зобов`язані раціонально використовувати надані їм земельні ділянки, не чинити на своїй ділянці дій, які б порушували інтереси сусідніх землекористувачів.

Згідно ст. 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно Розпорядження Ради Міністрів Української РСР №1095-рс від 29.10.1969 року Київському спецкомбінату під санітарну зону навколо пункту захоронення радіоактивних речовин передано у довгострокове користування без виключення з держлісфонду лісових площ що відводяться і без права вирубування на них на умовах визначених у рішенні Київського облвиконкому від 15.09.1969р. №0692 150,8Га в т.ч. 56,7 Га рілля та 7,3 Га садів (т.1 а.с.137,138).

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради №35-с від 31.12.1968р. відведено Спецкомбінату Управління підприємств комунального обслуговування земельну ділянку площею 6.3 Га по вул.Червонопрапорній в Московському районі під влаштування санітарно-захисної смугу за рахунок Голосівського лісництва на час дії спецкомбінату (а.с.139 т.1).

Як встановлено судом та визнається сторонами право користування земельними ділянками на які нарахований земельний податок належним чином як по законодавству Української РСР так й України, не зареєстрована та не оформлено, державний акт не видавався, та відомості що це спростовують матеріали справи не місять.

Також суд враховує, що право власності на об`єкти нерухомого майна розташованого на вказаних земельних ділянках в перевіряємому податковому періоді не було зареєстровано і в Державному реєстрі речових прав.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Розділом 3 Методичних рекомендацій щодо документів, які посвідчують речові права на земельну ділянку відповідно до законодавства, схвалених Рішенням колегії Державної реєстраційної служби України 28.11.2012, Протокол № 2, документами, що посвідчують право постійного користування землею є відповідні акти (на право постійного користування землею або на право постійного користування земельною ділянкою) а після 01.01.2013 - дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 ПК України передбачено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

У пункті 270.1 статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні: земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до статті 269 ПКУ платниками земельного податку є або власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), або землекористувачі.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Таким чином, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Суд враховує правову позицію Верховного суду сформульовану у постанові по справі №816/347/17 : ()... З моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Нормою пункту 287.6 статті 287 ПК України законодавець пов`язував обов`язок сплати податку за земельні ділянки з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці (до 01.01.2015), та з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (після 01.01.2015).

Однак, зважаючи на те, що позивач набув право власті на будівлі і споруди у 2013 році, то у нього виник обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку саме з моменту набуття права власності на такий об`єкт нерухомого майна і такий обов`язок продовжує існувати незважаючи на зміну правового регулювання пункту 287.6 статті 287 ПК України (01.01.2015).

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у позивача як власника придбаної нерухомості на підставі договору купівлі-продажу будівель і споруд від 24.05.2013 виник обов`язок щодо сплати земельного податку з моменту реєстрації прав на це нерухоме майно незважаючи на відсутність оформлення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у праві №804/5488/16, від 17 квітня 2018 року у справі №2а-10031/12/2670 та від 11 грудня 2018 року у справі №804/5486/16.()".

Таким чином, відповідно до положень п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, за відсутності зареєстрованого права постійного користування на земельну ділянку по вул. Пирогівський шлях, 50 в м. Києві та оформленого права господарського відання на споруди у Підприємства не виникло обов`язку щодо сплати земельного податку (в зазначеній частині).

Щодо скасування ППР від 24 грудня 2020 р. №00/18673/0703 (форма «ПС»); від 24 грудня 2020 р. №00/18682/0703 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 257.1 ст.257 ПКУ базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами, а саме- неподання податкової декларації рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 кв. 2019 за яке згідно ППР від 24 грудня 2020 р. №00/18673/0703 (форма «ПС»); застосовано оскаржуваним рішенням штрафну санкцію у розмірі 1200грн..

Також актом перевірки встановлено порушення підприємством п. 250.1 ст. 250 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами - неподання податкової декларації по екологічному податку за 4 кв. 2019 за яке згідно ППР від 24 грудня 2020 р. №00/18682/0703 застосовано штрафну санкцію у розмірі 1200грн..

У позові позивача як на підставу вимог зазначає порушення наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» так як на його думку фактично не визначений розмір штрафу (зазначена одночасно сума як 340 грн., так і 1020 грн.).

Проте на думку суду розрахунок по кожному ППР містить відомості, що усувають розбіжності в основному змісті ППР та чітко визначає про застосування штрафу у розмірі 1020 грн.

Позивач не посилається на відсутність порушення встановленого перевіряючими в акті щодо своєчасності подання декларацій та не заперечує його наявність, та це не є предметом спору, а тільки на формальне порушення відповідачем щодо різних сум штрафних санкцій у одному ППР.

При цьому суд враховує правову позицію викладену Верховним судом у постанові по справі № 814/724/17 від 21 жовтня 2021 року:

() 38. Враховуючи наведене, у випадку порушенням суб`єктом господарювання вимог Закону № 481/95-ВР, контролюючий орган повинен складати та надсилати (вручати) такому суб`єкту господарювання податкове повідомлення-рішення за штрафними (фінансовими) санкціями. Водночас складання контролюючим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не за формою податкового повідомлення-рішення не може бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови якщо суб`єкт господарювання вчинив порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою."

Також Верховний суд у постанові від 30 квітня 2020 року по справі №810/384/16 висловив наступну правову позицію :()Необхідно вказати, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнано судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Посилання позивача про те, що ППР від 24 грудня 2020 року № 00/18673/0703 помилково містить посилання на п. 257.1 ст. 257 Податкового кодексу України як на норму законодавства, що порушена Підприємством, тоді як в Акті перевірки Контролюючого органу від 08.10.2020 (в частині неподання податкової декларації рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин) зазначено порушення - п. 257.3 ст. 257 та ст. 258 Податкового кодексу України суд відхиляє, так як п.257.3 ст.257 ПКУ деталізує, до якого податкового органу подається декларація в залежності від місця знаходження ділянки та об`єкта рентної плати, тоді як актом перевірки, встановлено порушення ТОВ строку подачи декларації, який визначений п.257.1 ст.257 ПКУ, а тому суд відхиляє дані аргументи як помилкові.

Також суд враховує, що в постанові Верховного суду від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16 вказав наступну правову позицію: «Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.».

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що зазначення у розрахунку штрафних санкції до ППР вірної суми штрафу фактично усуває формальні недоліки щодо різних сум в ППР, та дозволяють встановити розмір накладеного контролюючим органом штрафу, а тому не є безумовною підставою для висновку про їх протиправність, та відповідач в цій частині довів правомірність прийнятих ППР а тому вони не підлягають скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 22700грн, відповідно до ст.139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 22700грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного спеціалізованого підприємства «Київський державний міжобласний спецкомбінат» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 05 січня 2021 року №000/19/0703.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного спеціалізованого підприємства «Київський державний міжобласний спецкомбінат» витрати по сплаті судового збору у сумі 22700грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Державне спеціалізоване підприємство «Київський державний міжобласний спецкомбінат» м.Київ вул.Комунальна б.1 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (м.Київ вул.Шолуденка буд.33/19 код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Суддя Е.А.Іванов