Справа № 360/1457/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року справа №360/1457/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року (повне судове рішення складено 26 лютого 2025 року) у справі № 360/1457/24 (суддя в І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

25.11.2024 адвокат Галкін Вячеслав Леонідович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Управління), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення розрахунку розміру пенсії позивача без врахування ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати Управління здійснити розрахунок пенсії позивача з врахуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 26.05.2024, зарахувавши при цьому до пільгового підземного стажу з повним робочим днем під землею наступні періоди роботи позивача: з 20.08.1989 по 14.02.1990 учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею, з 15.02.1990 по 25.06.1990 прохідником підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Райдуга» Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля»; з 01.07.1990 по 05.12.1990 строкова військова служба в армії; з 15.01.1992 по 30.12.1998 прохідником підземним з повним робочим днем під землею у ДВАТ шахта «Райдуга» ДП ДХК «Первомайськвугілля»; з 29.10.2008 по 02.02.2009 учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею, з 03.02.2009 по 14.07.2016 машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею, з 15.07.2016 по 05.10.2016 учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, з 06.10.2016 по 22.06.2018 гірником підземним з повним робочим днем під землею у ВП шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля».

В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2022 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, так як досяг 50 років і мав необхідний пільговий підземний та загальний страховий стаж, визначений п.2 ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач у цій справі призначив пенсію з 30.05.2022.

Наприкінці вересня 2024 року позивач звернувся до адвоката за правничою допомогою, в результаті чого було виявлено, що відповідач здійснив неправильний обрахунок розміру пенсії позивача, зокрема здійснив розрахунок розміру пенсії без врахування вимог ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Трудовою книжкою позивача підтверджено, що він працював з 20.08.1989 по 14.02.1990 учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею, з 15.02.1990 по 25.06.1990 прохідником підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Райдуга» Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля»; з 01.07.1990 по 05.12.1990 строкова військова служба в армії; з 15.01.1992 по 30.12.1998 прохідником підземним з повним робочим днем під землею у ДВАТ шахта «Райдуга» ДП ДХК «Первомайськвугілля»; з 29.10.2008 по 02.02.2009 учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею, з 03.02.2009 по 14.07.2016 машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею, з 15.07.20216 по 05.10.2016 учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, з 06.10.2016 по 22.06.2018 гірником підземним з повним робочим днем під землею у ВП шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля». Однак, жоден з цих періодів не було враховано саме до пільгового підземного стажу з повним робочим днем під землею. Окремого рішення про неврахування стажу відповідач не приймав.

Відповідач частково врахував вказані періоди роботи до пільгового стажу за Списком №1, що сумарно склало 15 років 6 місяців 16 днів, а цього вже було достатньо для розрахунку розміру пенсії позивача у відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Однак, відповідач періоди роботи позивача, які були безперервними, розірвав між собою та здійснив неправильне визначення виду пільгового стажу, зокрема врахував окремі частини стажу до Списку №1, однак не до пільгового підземного стажу з повним робочим днем під землею.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до підземного стажу за провідними професіями періодів роботи з 20.08.1989 по 14.02.1990, з 15.02.1990 по 25.06.1990, з 01.07.1990 по 05.12.1991, з 15.01.1992 по 30.12.1998, з 29.10.2008 по 02.02.2009, з 03.02.2009 по 14.07.2016, з 15.07.2016 по 05.10.2016, з 06.10.2016 по 22.06.2018.

Зобов`язано Управління здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 30.05.2022, з урахуванням ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", зарахувавши до пільгового підземного стажу на провідних підземних професіях, який дає право на пенсію згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV, періоди роботи з 20.08.1989 по 14.02.1990 учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею, з 15.02.1990 по 25.06.1990 прохідником підземним з повним робочим днем під землею; з 01.07.1990 по 05.12.1990 період військової служби; з 15.01.1992 по 30.12.1998 прохідником підземним з повним робочим днем під землею та до пільгового підземного стажу за Списком №1 (Постанова №202), який дає право на пенсію згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV, періоди роботи з 29.10.2008 по 02.02.2009 учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею, з 03.02.2009 по 14.07.2016 машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею, з 15.07.2016 по 05.10.2016 учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, з 06.10.2016 по 22.06.2018 гірником підземним з повним робочим днем під землею, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо перерахунку та виплати пенсії.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області з 30.05.2022. Вік заявника 51 рік. Розмір пенсії з 01.03.2024 становить 5756.00 грн. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Зазначив, що з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за Списком №1) регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням змін та доповнень). Положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV неконституційними не визнавались. Інше чинним законодавством не передбачено.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.07.2022 № 04 за заявою від 20.07.2022 ОСОБА_1 з 30.05.2022 призначено пенсію за Списком № 1.

Відповідно до протоколу щодо призначення пенсії страховий стаж позивача склав 31 рік 02 місяці 25 днів, стаж роботи за списком № 1 склав 15 років 6 місяців 16 днів.

Водночас з розрахунку стажу встановлено, що періоди з 20.08.1989 по 25.06.1990, з 14.01.1992 по 21.08.1992, з 05.01.1993 по 04.05.1998, з 09.05.1998 по 10.05.1998, з 16.05.1998 по 17.05.1998, з 23.05.1998 по 24.05.1998, з 30.05.1998 по 30.12.1998, з 29.10.2008 по 16.07.2010, з 01.08.2010 по 21.10.2010, з 01.12.2010 по 26.12.2010, з 01.02.2011 по 27.02.2011, з 01.03.2011 по 30.05.2011, з 01.06.2011 по 29.07.2011, з 01.08.2011 по 30.08.2011, з 01.09.2011 по 28.08.2012, з 01.09.2012 по 28.01.2013, з 01.02.2013 по 31.07.2013, з 01.09.2013 по 27.09.2013, з 01.10.2013 по 29.04.2014, з 01.05.2014 по 30.05.2014, з 01.06.2014 по 31.07.2014, з 01.10.2014 по 30.11.2014, з 01.06.2015 по 31.07.2015, 01.12.2015 по 27.07.2016, з 01.08.2016 по 30.08.2016, з 01.09.2016 по 17.09.2016, з 01.10.2016 по 24.10.2016, з 01.11.2016 по 26.02.2017, з 01.03.2017 по 27.05.2017, з 01.06.2017 по 28.07.2017, з 01.08.2017 по 23.08.2017, з 01.09.2017 по 29.10.2017, з 01.11.2017 по 27.12.2017, з 01.01.2018 по 15.06.2018 враховано до пільгового стажу за списком №1. Період з 01.07.1990 по 05.12.1990 взагалі не зараховано.

При цьому позивач вважає, що періоди з 20.08.1989 по 14.02.1990, з 15.02.1990 по 25.06.1990, з 01.07.1990 по 05.12.1990, з 15.01.1992 по 30.12.1998, з 29.10.2008 по 02.02.2009, з 03.02.2009 по 14.07.2016, з 15.07.2016 по 05.10.2016, з 06.10.2016 по 22.06.2018 мають бути зараховані саме до пільгового підземного стажу з повним робочим днем під землею.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 від 20.08.1989 щодо спірних пільгових періодів роботи позивача містить такі записи:

Шахта «Радуга» виробниче об`єднання «Первомайськвугілля»:

запис № 1 від 20.08.1989 - прийнятий учнем прохідника з повним робочим днем під землею;

запис №2 від 01.09.1989 направлений на курси прохідника підземного;

запис № 3 від 15.02.1990 після закінчення курсів переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею;

запис № 4 від 25.06.1990 - звільнено у зв`язку з призовом до Радянської Армії;

запис № 5 у період з 01.07.1990 по 05.12.1991 строкова військова служба в армії;

Шахта «Радуга» виробниче об`єднання «Первомайськвугілля»:

запис № 6 від 15.01.1992 - прийнято прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею;

запис № 7 від 14.11.1996 перейменування В/о Первомайськвугілля;

запис № 8 від 19.03.1997 перейменування шахти «Радуга»;

запис № 9 від 06.01.1998 на підставі атестації робочих місць за умовами праці професію прохідник підземний вважати пільговою для пенсійного забезпечення за списком №1;

запис №10 від 30.12.1998 звільнений за власни бажанням;

ВП Шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля»:

запис №11 від 29.10.2008 прийнято учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею;

запис №12 від 08.12.2008 направлений на курси в ДКХ ДП «Первомайськвугілля» на навчання за професією машиніст підземних установок;

запис №13 у період з 29.12.2008 по 25.01.2009 виробнича практика за професією машиніст підземних установок;

запис №14 від 03.02.2009 присвоєно 2 розряд машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею;

запис №15 на підставі атестації робочих місць за умовами праці професію машиніст підземних установок вважати пільговою для пенсійного забезпечення за спиком №1;

запис №16 від 16.04.2010 - на підставі атестації робочих місць за умовами праці професію машиніст підземних установок вважати пільговою для пенсійного забезпечення за спиком №1;

запис №17 від 16.04.2015 - на підставі атестації робочих місць за умовами праці професію машиніст підземних установок вважати пільговою для пенсійного забезпечення за спиком №1;

запис №18 від 15.07.2016 переведено учнем гірника підземного 1-го розряду з повним робочим днем під землею;

запис №19 від 18.07.2016 направлено на навчання за професією гірник підземний в «Первомайськвугілля»;

запис №20 від у період з 18.08.2016 по 03.10.2016 - виробнича практика за професією гірник підземний;

запис №21 від 06.10.2016 переведено гірником підземним 2-го розряду з повним робочим днем під землею;

запис №22 - на підставі атестації робочих місць за умовами праці професію гірник підземний вважати пільговою для пенсійного забезпечення за спиком №1;

запис №23 від 06.04.2018 присвоєно 3 -й розряд гірника підземного з повним робочим днем під землею;

запис №24 від 22.06.2018 звільнений за згодою сторін.

Записи у трудовій книжці позивача проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до довідки форми ОК-5 встановлено, що в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , у період з жовтня 2008 року по червень 2018 року позивач отримував виплати від страхувальника ВП шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля» (код страхувальника 26402983).

Також в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування робота наявні відомості по спеціальному стажу ОСОБА_1 за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1 з 2008 року по червень 2018 року.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Згідно з частиною другою статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788) «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У відповідності до абзацу сьомого пункту 20 Порядку № 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Відповідно до статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Право на передбачену частиною 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсію незалежно від віку мають працівники, за умови безпосередньої зайнятості на роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи - 25 років для працівників професії яких містяться у Списку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі - Список № 202), або мати стаж роботи провідної професії визначених статтею 14 Закону № 1788-XII, частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV - не менше 20 років.

Постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1994 року №202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.

Суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 20.08.1989 по 25.06.1990 ОСОБА_1 працював учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею, прохідником підземним з повним робочим днем під землею на шахті «Райдуга» Виробничого об`єднання «Первомайськвугілля»; з 01.07.1990 по 05.12.1991 проходив військову службу в армії; з 15.01.1992 по 30.12.1998 працював прохідником підземним з повним робочим днем під землею у ДВАТ шахта «Райдуга» ДП ДХК «Первомайськвугілля»; з 29.10.2008 по 22.06.2018 працював учнем машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею, машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею, учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, гірником підземним з повним робочим днем під землею у ВП шахта «Карбоніт» ДП «Первомайськвугілля».

Наведені відомості у трудовій книжці про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього на відповідних посадах в шкідливих умовах під землею в шахті.

Записи про періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, а відтак факт роботи позивача підтверджується відповідними запасами, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Суд зазначає, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Також, до трудової книжки позивача відповідальними особами роботодавця внесені відповідні записи про проведення атестацій із зазначенням дат та номерів наказів про атестацію.

Також в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування робота наявні відомості по спеціальному стажу ОСОБА_1 за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1 з 2008 року по червень 2018 року.

Отже, трудова книжка позивача містить інформацію про пільговий характер роботи позивача з повним робочим днем під землею та про результати атестації робочого місця позивача.

Вищевказані посади, на яких ОСОБА_1 працював у вказаний період, були передбачені Списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, Списком № 1, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, Списком № 1, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, Постановою КМУ від 31.03.1994 №202.

Суд зазначає, що професії позивача гірник підземний, машиніст підземних установок передбачені Списком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202, професія прохідник підземний відноситься до провідної професії відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак вказані обставини залишилися поза увагою ГУПФУ у Київській області.

Також суд зазначає, що відповідно до статті 28 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» від 03.03.1998 № 137/98-ВР організація страйку, визнаного судом незаконним, або участь у ньому є порушенням трудової дисципліни. […]. Час участі працівника у страйку, що визнаний судом незаконним, не зараховується до загального і безперервного трудового стажу.

Отже, перебування позивача у страйку не зараховується до стажу тільки в разі визнання такого страйку судом незаконним.

Відповідачем доказів того, що страйк, в якому приймав участь позивач, визнано незаконним у судовому порядку, не надано, а тому з урахуванням вимог Закону № 137/98-ВР час участі у страйку підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу 19 днів прийняття участі у страйках у травні 1998 року.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що періоди роботи позивача з 20.08.1989 по 14.02.1990, з 15.02.1990 по 25.06.1990, з 15.01.1992 по 30.12.1998 необхідно зарахувати до пільгового підземного стажу за Списком №1 (провідні професії); з 29.10.2008 по 02.02.2009, з 03.02.2009 по 14.07.2016, з 15.07.2016 по 05.10.2016, з 06.10.2016 по 22.06.2018 необхідно зарахувати до пільгового підземного стажу за Списком №1 (Постанова №202).

Щодо періоду проходження військової служби з 01.07.1990 по 05.12.1991, суд зазначає.

Згідно пункту в) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За приписами пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР […]. При призначенні на пільгових умовах або у пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та у гарячих цехах та на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16), та пенсій з нагоди втрати годувальника їхнім сім`ям, а також пенсій за старістю робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи, що звернулася за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка йшла після закінчення цього періоду.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить такі записи:

запис № 3 від 15.02.1990 після закінчення курсів переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею;

запис № 4 від 25.06.1990 - звільнено у зв`язку з призовом до Радянської Армії;

запис № 5 у період з 01.07.1990 по 05.12.1991 строкова військова служба в армії (військовий квиток НОМЕР_2 );

запис № 6 від 15.01.1992 - прийнято прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею;

Отже, записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що на момент призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, прохідником з повним робочим днем під землею, та увільнений саме у зв`язку з призовом на військову службу, тому період з 01.07.1990 по 05.12.1991 відповідач повинен був зарахувати до пільгового підземного стажу позивача на провідних підземних професіях при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Стосовно посилань відповідача на те, що період військової служби не може бути зарахований до страхового та пільгового стажу, оскільки за записами трудової книжки від 20.08.1989 НОМЕР_1 не зазначено дату видачі військового квитка, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за неналежне заповнення трудової книжки.

Суд вважає, що не зазначення в трудовій книжці під записом №5 дати видачі військового квитка, в даному випадку, не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування періоду до страхового та пільгового стажу позивача.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Пунктами 2.27, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17 серпня 1993 року за № 110, передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права. Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Більше того, у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.

Отже, відповідач протиправно не зарахував до пільгового підземного стажу період служби позивача з 01.07.1990 по 05.12.1991 в армії, який зазначений у трудовій книжці.

Щодо вимог про розрахунок розміру пенсії з врахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02.09.2008 № 345-VI (далі - Закон № 345-VI) дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 8 Закону №345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

У відповідності з абзацом 3 частини першої статті 28 Закону №1058-ІV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналіз наведеної норми свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону № 345-VI) така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до протоколу щодо призначення пенсії страховий стаж позивача склав 31 рік 02 місяці 25 днів, з яких 15 років 6 місяців 16 днів за списком № 1, що давало право на обов`язкове врахування при визначенні розміру пенсії приписів статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено наявність у позивача підземного пільгового стажу за списком №1 понад 15 років, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для розрахунку розміру пенсії з врахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Щодо дати перерахунку.

За висновком місцевого суду, оскільки відповідачем здійснено неправильний обрахунок пенсії позивача під час її призначення за заявою від 20.07.2022, то перерахунок пенсії з урахуванням норм статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має бути проведений позивачу з дати призначення пенсії, а саме з 30.05.2022.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував про неможливість виходу за межі позовних вимог із порушенням принципу диспозитивності у випадку самостійно обрання правової підстави та предмету позову, оскільки принцип стабільності є визначальним в даному випадку. Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких просять сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Аналогічні правові висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц).

З огляду на викладене, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. При цьому такий вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.

Вказаний правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15, постанови від 18 травня 2018 року у справі № 826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі № 807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі № 804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 826/9457/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі № 815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі № 826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі № 1340/4044/18, від 23 червня 2020 року у справі № 820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі № 805/3147/16-а.

Повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).

При цьому, у постанові Верховного Суду 25 березня 2020 року у справі №752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Аналогічні правові висновки підтверджені Верховним Судом і в постанові від 11 травня 2023 року в справі № 260/1549/21 (пункти 56-62).

У позовній заяві представник позивача просив, зокрема, зобов`язати відповідача здійснити розрахунок пенсії позивача з врахуванням ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 26.05.2024 (що пов`язано, вочевидь, із датою звернення до суду в цій справі 25.11.2024 та обізнаністю щодо встановленого процесуальним законодавством шестимісячного строку для звернення до суду), тому, враховуючи вище зазначені норми права та правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції не мав права виходити за межі періоду позовних вимог, заявлених позивачем.

Крім того, згідно ч.2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Серед обставин, які мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, слід визнавати також причини пропущення строку для звернення до суду тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, задовольнивши позов за межами вимог позивача та строку для звернення до суду, суд першої інстанції порушив норми процесуального законодавства, що обумовлює зміну оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору (за подання апеляційної скарги), за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 360/1457/24 змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 360/1457/24 дату перерахунку пенсії «з 30.05.2022» замінити датою «з 26.05.2024».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 360/1457/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 30 липня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар