Справа № 381/3896/25
Суддя: Анапріюк С. П.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій просить скасувати постанову № 882 від 09.07.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , а також закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 червня 2025 року начальником відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення № 619/25 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Підставою для притягнення до відповідальності зазначено ту обставину, що позивач перебуває в розшуку в системі «Резерв+».

На підставі вказаного протоколу 09.07.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_4 прийняв постанову № 882, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Позивач зазначає, що відповідно до даних «РЕЗЕРВ +» він уточнив свої данні вчасно 18.05.2024 року.

Повістку № 265425 від 02.10.2024 року, яка зазначена в Постанові № 882 він не отримував, а отримував лише повістку № 265425 від 03.10.2024 року. За цією повісткою він неодноразово з`являвся до ТЦК, про що свідчать відповідні відмітки на ній.

Продовження термінів по повістці пов`язані з тим, що в цей період позивач проходив медичний огляд військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 з додатковими обстеженнями, про свідчить копія направлення та медичного обстеження. Повідомив, що висновок ВЛК від 30.12.2025 р. оскаржував у зв`язку із незгодою.

За результатом медичного огляду складена Довідка № 189/2/195 від 30.12.2024 року, яка ним оскаржена до Центральної ВЛК Збройних сил України.

Позивач стверджує, що після проходження ВЛК він приїздив в ІНФОРМАЦІЯ_4 для того, щоб повідомити про оскарження висновків ВЛК.

Про повістки № 2988681 від 24.03.2025 року, № 1639145 від 02.01.2025 року він взагалі нічого не знав, коли і яким чином їх доставляли повноважні представники ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомили, будь-які підтвердження надсилання чи повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу не надали.

Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

За цих обставин вважає постанову відповідача від 09.07.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, протиправною та такою, що підлягає скасуванню судом із закриттям провадження у справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30 липня 2025 року.

Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з довідкою про доставку електронного документа, 22.07.2025 ухвалу суду про відкриття провадження доставлено до електронного кабінету відповідача.

Відповідно до інформації з веб-порталу судової влади України, ухвала суду від 21 липня 2025 про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду оприлюднена судом 21.07.2025.

Текст судової повістки, відповідно до довідки про доставку електронного документа, надіслано відповідачу 22.07.2025 до його електронного кабінету.

Крім цього, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2025 у відповідача витребувано належним чином засвідчену копію постанови про застосування адміністративного стягнення № 882 від 09.07.2025 стосовно ОСОБА_1 , а також належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, на підставі яких була прийнята вказана постанова.

Витребувані докази зобов`язано подати до суду в строк до 28.07.2025.

Згідно з довідкою про доставку електронного документу 22.07.2025 відповідачу доставлено до його електронного кабінету ухвалу суду про витребування доказів.

Відповідач виконав вимоги вказаної ухвали суду та надав до суду витребувані докази.

22.07.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що ОСОБА_1 правомірно притягнутий до відповідальності з огляду на наступне.

16.06.2025 року начальником відділення ОМР ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 складено протокол №619/25 про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, за порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 в час та місце зазначене в повістці №2988681 від 24.03.2025 року, №1639145 від 02.01.2025 року, №265425 від 02.20.2025 року.

09.07.2025 року постановою №882 начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП (вчинено в особливий період), та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово направлялися повістки №2988681 від 24.03.2025 року, №1639145 від 02.01.2025 року та №265425 від 01.10.2024 року про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Однак ОСОБА_1 за вказаними повістками на з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також посилається на вимоги Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, згідно з якими повістка або у випадках, передбачених законодавством, інший документ про виклик або оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів може бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто».

Вважає, що ОСОБА_1 належним чином оповіщений про виклик ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на це представник відповідача просить відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1

25.07.2025 представник відповідача подав до суду клопотання про долучення доказів, у якому просить долучити до матеріалів справи судову повістку, опис вкладення та рекомендоване повідомлення на ім`я позивача.

Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Представник позивача адвокат Столяренко Т.П. у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що у ньому зазначені, та просила позов задовольнити, скасувати постанову та закрити справу. Додатково звернула увагу суду на те, що наявні у матеріалах справи відомості свідчать про те, що позивач не отримував зазначені відповідачем у спірній постанові повістки про необхідність з`явлення до ТЦК, а тому об`єктивно не міг про них знати та прибути за викликом. Уточнила, що надані відповідачем до суду докази не містять підтвердження вручення позивачу повістки, яка надсилалась поштою за адресою його мешкання. Також відповідач не надав підтвердження вручення позивачу повісток, про які у витягу, наданому відповідачем, міститься інформація про їх вручення мобільною групою.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення тексту повістки до його електронного кабінету, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного листа; а також підпис уповноваженої особи відповідача на розписці про вручення повістки, підпис уповноваженої особи відповідача в розносній книзі суду також засвідчує цю обставину. Крім цього, про його належне повідомлення свідчать відомості веб-порталу судової влади України про оприлюднення судом 22.07.2025 ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. У поданому до суду відзиві на позовну заяву висловив прохання розглядати справу за його відсутності.

Особливості повідомлення учасників справи у цій категорії справ визначено статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно із ч. 3 вказаної статті, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на вказане суд вважає можливим здійснити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги позову, суд встановив таке.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, підтверджених витягом з системи «Резерв+» від 21.04.2025, позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 (Боярка), дата уточнення даних 18.05.2024.

Згідно з відомостями повістки № 265425/5208, ОСОБА_1 необхідно з`явитися 17.10.2024 о 09 год. 00 хв. до Фастівського ТЦК для звірки даних.

Відповідно до відомостей трекінгу поштового відправлення та відмітки уповноваженого представника відділення Укрпошти, надіслане відповідачем на адресу позивача поштове відправлення повернулось без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 619/25 від 16.06.2025, складеного начальником відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 капітаном ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, вбачається, що 16.06.2025 о 09 годині 30 хвилин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку по системі «Резерв+». ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за тією ж адресою, своїми діями порушив ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 під час дії особливого періоду та Постанову Кабінету Міністрів України №560 від 16.06.2024 року.

Протокол містить пояснення позивача, в яких він зазначив: «З протоколом не згоден».

На підставі вказаного протоколу 09.07.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_4 прийняв постанову №882, за змістом якої ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістках № 2988681 від 24.03.2025, № 1639145 від 02.01.2025, № 265425 від 02.10.2024.

Своїми діями порушив ч. 3 ст. 37 , ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Дане правопорушення вчинене в особливий період, відповідальність передбачена частиною 3 статті 210 КУпАП. Інформація про притягнення до адміністративного стягнення протягом року відсутня. Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, відсутні. Матеріальна шкода внаслідок скоєного адміністративного правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_9 не заподіяна. Потерпілих немає.

Зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП до правопорушника доведено, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення сповіщено, права роз`яснено, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, цією постановою його визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Копія постанови вручена позивачу направлена поштою.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 210 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч.1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно із ч. 10 ст. 1 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Частиною 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

У межах розгляду цієї справи суду належить здійснити перевірку постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет його відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2019 у справі №285/1535/15, який на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 284 КУпАП регламентовано, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

З огляду на це притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо орган, який ухвалює відповідне рішення, у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів встановить факт вчинення діяння, яке, відповідно до чинного законодавства, містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Враховуючи те, що починаючи з 24.02.2022 та станом на день розгляду справи судом триває введений та продовжений відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні та згідно з Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX триває оголошене проведення загальної мобілізації, тому суд констатує, що спірні правовідносини відбулись під час дії особливого періоду.

Перевіряючи доводи позовної заяви, суд зазначає, що диспозиція ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачає порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Однак, в оспорюваній постанові відповідача наявне лише посилання на норму права, зокрема на ч. 10 ст. 1, ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, Постанову Кабінету Міністрів України №560 від 16.06.2024», які порушив позивач, із зазначенням того, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 (Боярка) та ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістках № 2988681 від 24.03.2025, № 1639145 від 02.01.2025, № 265425 від 02.10.2024.

Суд враховує, що ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII передбачено обов`язок громадян з`являтись за викликом до ТЦК, надавати в установленому порядку під час мобілізації майно, власниками якого вони є, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Однак, суд відзначає, що докази на підтвердження відомостей про вручення позивачу повістки про його виклик для звірки даних, що є обов`язковою передумовою притягнення його до відповідальності за відмову від проходження медичного огляду, свідчать про те, що надіслане відповідачем на адресу позивача поштове відправлення повернулось без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, повістку про необхідність явки до ТЦК позивач не отримував.

Докази існування, надсилання та вручення позивачу інших повісток про виклик до ТЦК відповідач суду не надав, а отже не довів ці обставини.

Також відсутні підтвердження відомостей стосовно перебування позивача у розшуку із зазначенням того, які саме правила військового обліку порушив позивач, у яких його діях виявилось таке порушення.

Водночас суд бере до уваги, що приміткою до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, протокол та прийнята на підставі нього оскаржувана постанова № 882 від 09.07.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП не містять відомостей щодо неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру персональних даних позивача або ж щодо наявності у ньому таких відомостей, що свідчать про правопорушення позивачем правил військового обліку. Також в тексті протоколу та постанови відсутні посилання на наявність будь-яких інших докази такого порушення.

З огляду на це суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиним та достатнім доказом вчинення правопорушення.

Водночас відповідач не надав суду доказів, на підставі яких він достовірно встановив порушення позивачем правил військового обліку і такі дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до приписів чинного законодавства матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, у цьому випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, на підставі яких він достовірно встановив порушення позивачем правил військового обліку.

Крім цього, суд бере до уваги те, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 619/25 від 16.06.2025, складеного начальником відділення ОМР ІНФОРМАЦІЯ_7 капітаном ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, вбачається, що 16.06.2025 о 09 годині 30 хвилин в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в розшуку по системі «Резерв+».

Однак оскаржувана постанова містить інший склад правопорушення. за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме: не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 (Боярка) та ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістках № 2988681 від 24.03.2025, № 1639145 від 02.01.2025, № 265425 від 02.10.2024.

Отже, протокол та ухвалена на його підставі спірна постанова містять відомості щодо різних складів правопорушення.

При цьому, з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Однак, зі змісту доказів, що наявні у матеріалах справи, неможливо встановити та дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого цими статтями.

За цих обставин суд висновує, що в межах цієї справи відповідач не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а суд із наявних у справі матеріалів не встановив обставин, які б свідчили про це.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що під час прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

З огляду на це суд відзначає, що відповідач не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не виконано відповідачем.

За таких обставин суд висновує, що відповідач не довів наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, відповідно, правомірність спірної постанови.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до відомостей застосунку «Резерв +» дані позивача уточнені 18.05.2024, про що є відповідна відмітка в електронному військово-обліковому документі. Повісток на поштову адресу не отримував. З`явився добровільно для проходження ВЛК, яку пройшов та отримав відповідний висновок.

Отже, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності відповідач повинен був врахувати ці обставини та зазначити у прийнятій на підставі цього протоколу постанові докази вчинення позивачем такого правопорушення, а також детально аргументувати мотиви її прийняття з зазначенням обставин, які були враховані чи відхилені під час розгляду справи.

Відповідач не надав суду доказів на спростування цього аргументу позивача та доказів, які б свідчили про зворотне.

В силу презумпції невинуватості всі сумніви тлумачаться судом на користь позиції позивача, який у спірних правовідносинах очевидно є слабкою стороною, яка має обмеження в можливостях збирати докази.

При цьому суд зазначає, що процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

З огляду на це суд висновує, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не забезпечив дотримання його прав як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо індивідуалізації відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Отже, в межах розгляду цієї справи за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП суд встановив необґрунтованість та неправомірність такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналізуючи всі доводи позовної заяви, колегія суддів також бере до уваги висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи усе викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання спірної постанови протиправною та її скасування із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Отже, позов у цій справі підлягає задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, ці судові витрати в розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241-247, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 882 від 09.07.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене та проголошене 30.07.2025 року.

Головуюча суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_10 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .