Справа № 320/36922/25
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 липня 2025 року м. Київ № 320/36922/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області та просить суд:

визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 08.01.2024 № 6-к «Про встановлення та виплату надбавок за вислугу років на державній службі працівникам Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та київській області» в частині встановлення надбавки позивачу у розмірі 30% за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області провести ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату різниці у надбавці за вислугу років на державній службі за період з 01.01.2024 по 11.03.2025 відповідно до ст. 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції Закону до 11.03.2025) - у розмірі 50 відсотків посадового окладу за кожен місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 КАС України; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених КАС України.

Однак, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 161 та 169 КАС України.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є перерахунок та виплата позивачу Головним управління Держгеокадастру у Київській області різниці у надбавці за вислугу років на державній службі за період з 01.01.2024 по 11.03.2025 відповідно до ст. 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції Закону до 11.03.2025) - у розмірі 50 відсотків посадового окладу за кожен місяць.

У розумінні п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України цей предмет спору охоплюються суспільними відносинами з проходження особою публічної служби.

Тому строк звернення до суду у даному випадку установлений ч. 5 ст. 122 КАС України і складає один місяць.

Згідно зі ст. 233 Кодексу законів про працю України (ДАЛІ - КЗпП України) у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352) відносно вимог найманого працівника про стягнення коштів в оплату праці (як у формі заробітної плати, так і у формі грошового забезпечення) взагалі не застосовувався будь-який строк давності.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352 працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Винятки з цієї норми за ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352 не підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Пунктом 18 ч. 1 розділу І Закону № 2352, який набрав чинності 19.07.2022, назву та ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Таким чином, починаючи з 19.07.202 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Отже, після внесення Законом № 2352 вказаних змін, ч. 2 ст. 233 КЗпП України не врегульовано питання щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а лише встановлено строк звернення до суду виключно у справах:

про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення);

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Суд зазначає, що спірні правовідносини стосуються зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплатити додаткову винагороду заявнику під час проходження ним служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні, внаслідок чого, зазначені положення ст. 233 КЗпП України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Отже, єдиною чинною процесуальною нормою, яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка встановлює тримісячний строк для звернення до суду.

Суд зазначає, що предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою № 168 починаючи з 24.02.2022.

Водночас, зазначена різниці у надбавці за вислугу років на державній службі підлягала виплаті щомісячно, а тому про порушення свого права щодо неотримання зазначеної різниці починаючи з січня 2022 року (та кожен подальший календарний місяць) позивач повинен був дізнатися не пізніше моменту отримання надбавки за відповідний місяць.

Надалі, позивач не міг бути необізнаним кожного наступного місяця, у якому не отримував спірну надбавку за кожний попередній місяць окремо.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить здійснити перерахунок та виплату надбавки починаючи з січня 2024 року, однак до суду звернувся лише 30.06.2025 (дата направлення позову через сиситему "Електронний суд"), тобто з порушення тримісячного строку звернення до суду.

Як підставу для поновлення строку звернення до суду посилається на дію воєнного стану з 24.02.2022.

На думку суду, сам факт запровадження воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.2.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» не є поважною причиною для безумовного поновлення процесуальних строків. Для такого поновлення необхідним є обгрунтоване клопотання, в якому будуть зазначені інші обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та перешкоджали вчиненню тих чи інших дій, а також докази, що підтверджують ці обставини.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

Необхідно враховувати, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Твердження Верховного Суду дозволяє уникнути численних зловживань й маніпулювання фактом запровадження воєнного стану в Україні з боку позивачів. До обставин, за яких неможливе вчинення процесуальних дій, може належати ракетне ураження території, де знаходиться адвокат та/або відповідний орган чи сторона спору, окупація вказаної території, відсутність електрозабезпечення тощо.

Також з цього приводу суд зазначає, що згідно з п. 9 ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду та стосовно належності оформлення позову.

Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного суду з приводу застосування ст. 118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 990/154/22, в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 826/3318/17, в постанові Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 826/3318/17, постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 640/25046/19, постанови Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 320/7204/21, постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 520/3047/2020, постанові Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 420/13281/20, постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі № 640/3489/21.

Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 990/154/22 порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та обєктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 320/7204/21).

Докази існування цих обставин повинні бути подані до суду разом із позовом, оскільки на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022 у справі № 420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Отже, на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд досліджує та оцінює саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ст.122 - 123, ч. 6 ст. 161, ч. 1 ст. 169, ч. 2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження доводу з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

При цьому суд зважає, що за правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 14.09.2023 у справі № 520/12477/22 поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.; порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду.

У тексті позову не зазначено ані конкретних причин, котрі об`єктивно та непереборно заважали заявнику звернутись до суду у встановлений законом строк.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень ст.. 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст. 169 КАС України визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом подачі до суду доказів поважності пропуску тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 161, 169, 171 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заявишляхом подачі до суду доказів поважності пропуску тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Головенко О.Д.