Справа № 520/14567/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р. № 520/14567/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, яка полягає у тому, що листом заступника начальника Ярослава Диняка від 04.06.2025 року №86зі/41/14/02-2025 позивачу фактично відмовлено у наданні інформації на запит від 28 травня 2025 року, чим порушені права, не надано інформацію, а саме: за постановою поліцейського другого взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції Смігунова Р.В. від 06.01.2025 року серія ЕНА №3799170 на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam ТС001133 докази наявності цифрового підпису як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України надати інформацію, а саме: за постановою поліцейського другого взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції Смігунова Р.В. від 06.01.2025 серія ЕНА №3799170 на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam ТС001133 докази наявності цифрового підпису як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові у наданні інформації на запит позивача, є протиправною.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що постановою поліцейського другого взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції Смігунова Р.В. від 06.01.2025 серія ЕНА №3799170 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Позивачем оскаржено вказану постанову у судовому порядку та рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року по справі №645/270/25, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2025, в задоволенні позову відмовлено.

В адміністративному позові позивач зазначив, що 28 травня 2025 року засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП відповідно до ст.ст.3,19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ним поданий запит на інформацію, а саме: за постановою поліцейського другого взводу 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області капітана поліції Смігунова Р.В. від 06.01.2025 серія ЕНА №3799170 на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam ТС001133 докази наявності цифрового підпису, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Як посилається позивач у позові, листом заступника начальника Ярослава Диняка від 04.06. 2025 №86зі/41/14/02-2025 позивачу фактично відмовлено у надання інформації на його запит від 28 травня 2025 року, чим порушені його права. У вказаному вище листі відповідачем зазначено наступне: Накладення кваліфікованого електронного підпису при копіюванні інформації з приладу TruCam на жорсткий диск комп`ютера не передбачено нормативно-правовими актами та Методичними рекомендаціями, які регламентуються використання лазерних вимірювачів швидкості.

Позивач вважає, що вказане вище відповідачем суперечить правовій позиції, що викладена у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у справі №591/6739/20, а саме: відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Так, посилаючись на вказані обставини та вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо відмови листом від 04.06.2025 №86зі/41/14/02-2025 у наданні інформації на запит від 28 травня 2025 року, а саме: за постановою поліцейського від 06.01.2025 серія ЕНА №3799170 на відеозаписі та фотознімку з приладу TruCam ТС001133 докази наявності цифрового підпису як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон).

За приписами частини першої статті 1 Закону, Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до статті 5 Закону, доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

З матеріалів справи судом встановлено, що 30.05.2025 до УПП в Харківській області ДПП надійшов поданий ОСОБА_1 запит на інформацію зареєстрований за вх. № 86зі щодо надання доказів наявності цифрового підпису на відеозаписі та фотознімку з технічного приладу TruCam 001133 від 06.01.2025.

Департаментом патрульної поліції Національної поліції України 04.06.2025 за вих. № 86зі/41/14/02-2025 ОСОБА_1 надано письмову відповідь, у якій вказано, що 31.03.2025 представником відповідача через електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) подано до суду відзив на позовну заяву разом з відповідними доказами по справі, серед яких був фотознімок та відеозапис з технічного приладу TruCam ТС001133 від 06.01.2025. Відповідні додані файли були підписані кваліфікованим електронним підписом представника відповідача. Враховуючи ту обставину, що відзив на позовну заяву подавався представником відповідача, а не капітаном поліції Смігуновим Р.В., підписання останнім документу не здійснювалось, так як жодних процесуальних документів до суду ним не подавалось.

Крім того, у відповіді відповідач зазначив, що накладення кваліфікованого електронного підпису при копіюванні інформації з приладу TruCam на жорсткий диск комп`ютера не передбачено нормативно-правовими актами та Методичними рекомендаціями, які регламентуються використання лазерних вимірювачів швидкості. За змістом запиту на інформацію, Магда А.М. посилався на стару редакцію частини другої статті 99 КАС України, в якій зазначені посилання на електронний цифровий підпис. В чинній редакції частини другої статті 99 КАС України зазначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частина друга статті 99 із змінами, внесеними згідно із Законами № 1416-IX від 27.04.2021, № 2801-IX від 01.12.2022).

Як убачається з відповіді на запит, ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до пунктів 25, 28 розділу III «Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням. Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС. До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються. Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду. Дата та час підписання документа в Електронному суді, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню.

Таким чином, в додатках до даної відповіді ОСОБА_1 , УПП в Харківській області ДПП долучено документи, наявні в електронному кабінеті ЄСІТС, а саме: останню сторінку відзиву на позовну заяву по справі № 645/270/25, в якій зазначені додатки, підтвердження реєстрації відзиву на позовну заяву, протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису.

Відповідач зазначив, що на підставі аналізу запиту ОСОБА_1 від 30.05.2025 та відповіді УПП в Харківській області ДПП від 04.06.2025, дії представника УПП в Харківській області ДПП щодо подання електронних доказів у судовій справі № 645/270/25 були вчинені у повній відповідності до вимог чинного процесуального законодавства України.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача, зокрема, зазначив, що позивач у наданому запиті посилався на нечинну редакцію частини другої статті 99 КАС України. Чинна редакція, змінена законами № 1416-IX та № 2801-IX, яка встановлює, що електронні докази засвідчуються кваліфікованим електронним підписом (КЕП), а не «електронним цифровим підписом», як на цьому наголошує ОСОБА_1 . Саме такий підпис і був використаний представником УПП.

Крім того, законодавство України, зокрема, нормативно-правові акти та методичні рекомендації, що регулюють використання лазерних вимірювачів швидкості TruCam, не передбачають обов`язку накладення КЕП безпосередньо на файл відеозапису чи фотознімку в момент його копіювання з приладу на інший носій інформації (наприклад, жорсткий диск комп`ютера). Процедура засвідчення доказів за допомогою КЕП відбувається на етапі їх подання до суду.

У свою чергу, порядок подання електронних доказів до суду чітко регламентований «Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» (рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/0/15-21). Відповідно до пунктів 25-28 цього Положення, файли, що є доказами (зображення, відео), додаються до процесуальних документів (у даному випадку до відзиву на позовну заяву) і підписуються разом із основним документом кваліфікованим електронним підписом уповноваженого представника. Саме таку процедуру і було дотримано: представник відповідача в справі № 645/270/25, діючи в межах своїх повноважень, подав через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, долучивши до нього відповідні відео- та фотоматеріали. Уся ця сукупність документів (відзив та додатки до нього) була засвідчена єдиним КЕП представника відповідача, що підтверджується наданими УПП в Харківській області ДПП документами з системи ЄСІТС, а саме протоколом створення та перевірки КЕП.

Таким чином, Управління патрульної поліції діяло правомірно та виконало всі вимоги процесуального закону щодо належного засвідчення електронних доказів. Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підпису безпосередньо на файлі з приладу TruCam є безпідставними, оскільки така вимога відсутня в законодавстві, а процедура подання доказів до суду була виконана у відповідності до норм, які регулюють подачу таких доказів до суду.

Суд зазначає, що частиною другою 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 за № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 3 Закону - право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Положеннями статті 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону є:1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно із статтею 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному вебсайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За приписами частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною третьою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 13 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральний орган виконавчої влади здійснює свої повноваження безпосередньо та через підпорядковані йому територіальні органи.

Частинами 1,5 статті 14 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади забезпечують виконання завдань, покладених на центральний орган виконавчої влади, на відповідній території. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади є юридичними особами публічного права та діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади, якщо інше не передбачено законами України.

Абзацами 1, 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 « Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» Кабінет Міністрів України постановляє: Установити, що у складі апарату центральних органів виконавчої влади (крім міністерств) утворюються такі структурні підрозділи (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу):

департамент - структурний підрозділ, що утворюється для виконання окремих завдань з реалізації державної політики за певними напрямами діяльності центрального органу виконавчої влади, за умови, що в його складі буде не менш як чотири відділи. У разі коли штатна чисельність департаменту перевищує 32 одиниці, до його складу можуть входити управління (не менше двох). Департамент очолює директор. Директор департаменту, штатна чисельність якого не перевищує 32 одиниці, може мати не більше двох заступників - начальників відділів. У разі коли штатна чисельність департаменту становить понад 32 одиниці, директор департаменту може мати не більше трьох заступників, у тому числі одного заступника, який не очолює відділ (управління). У складі департаменту Національної поліції та департаменту Державної фіскальної служби з штатною чисельністю понад 150 одиниць можуть утворюватися головні управління з штатною чисельністю не менш як 70 одиниць. Головне управління департаменту очолює начальник, який може мати не більше трьох заступників. У головному управлінні департаменту можуть утворюватися управління, відділи, сектори, відділення;

управління (самостійний відділ) - структурний підрозділ одногалузевого або однофункціонального спрямування. До складу управління входять не менш як два відділи. Самостійний відділ утворюється з штатною чисельністю не менш як 5 одиниць. Управління (самостійний відділ) очолює керівник (начальник). Начальник управління, штатна чисельність якого не перевищує 13 одиниць, може мати одного заступника - начальника відділу. У разі коли штатна чисельність управління становить понад 13 одиниць, начальник управління може мати не більше двох заступників - начальників відділів. Управління може бути самостійним або входити до складу департаменту. Начальники головних управлінь (управлінь) податкової міліції Державної фіскальної служби, штатна чисельність яких перевищує 40 одиниць, можуть мати не більше трьох заступників. Начальники органів досудового розслідування головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, штатна чисельність яких перевищує 40 одиниць, можуть мати не більше трьох заступників.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року № 730, утворено як юридичну особу публічного права Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції

Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73 затверджене Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73, здійснено державну реєстрацію ДПП та внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Як вже було встановлено судом вище, 30.05.2025 до УПП в Харківській області ДПП надійшов поданий ОСОБА_1 запит на інформацію зареєстрований за вх. № 86зі щодо надання доказів наявності цифрового підпису на відеозаписі та фотознімку з технічного приладу TruCam 001133 від 06.01.2025.

Департаментом патрульної поліції Національної поліції України 04.06.2025 за вих. № 86зі/41/14/02-2025 ОСОБА_1 надано письмову відповідь, у якій вказано, що 31.03.2025 представником відповідача через електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС) подано до суду відзив на позовну заяву разом з відповідними доказами по справі, серед яких був фотознімок та відеозапис з технічного приладу TruCam ТС001133 від 06.01.2025. Відповідні додані файли були підписані кваліфікованим електронним підписом представника відповідача. Враховуючи ту обставину, що відзив на позовну заяву подавався представником відповідача, а не капітаном поліції Смігуновим Р.В., підписання останнім документу не здійснювалось, так як жодних процесуальних документів до суду ним не подавалось.

Управління патрульної поліції у відповіді на запит позивача також повідомило, що діяло правомірно та виконало всі вимоги процесуального закону щодо належного засвідчення електронних доказів. Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підпису безпосередньо на файлі з приладу TruCam є безпідставними, оскільки така вимога відсутня в законодавстві, а процедура подання доказів до суду була виконана у відповідності до норм, які регулюють подачу таких доказів до суду.

Суд зазначає, що твердження Магди А.М. про те, що йому було фактично відмовлено у наданні інформації на його запит не узгоджується з наявними у матеріалах справи доказами, оскільки в додатках відповіді на запит від 04.06.2025 відповідачем надано також протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, який був сформований за результатами подачі відзиву на позовну заяву до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд».

Крім того, як встановлено судом, Близнюківським районним судом Харківської області в межах провадження по справі № 645/270/25, визнано належними та допустимими доказами відеозапис та фотознімки з приладу TruCam ТС001133.

Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.05.2025, зокрема, зазначив що на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП України, відповідачем разом з відзивом на позов було надано фото та відео файли, здійснені за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam. Вказані відеозапис та фото подані через підсистему «Електронний Суд» та мають електронний цифровий підпис уповноваженої особи.

Враховуючи наведене, з огляду на докази, які надані сторонами до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що УПП в Харківській області та ДПП виконано установлені законом дії, як суб`єкта владних повноважень, в межах розгляду запиту на публічну інформацію, позивачу надано вичерпну інформацію, яка перебуває у володінні УПП в Харківській області та ДПП.

Суд зазначає, що відповідачем надано відповіді на всі поставлені у запиті позивача від 28 травня 2025 року питання з наданням всіх належних копій документів.

Також суд зазначає, що пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону №2939-VI встановлено відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації, яку несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, серед іншого - надання недостовірної, неточної або неповної інформації.

Неповною є інформація, яка задовольняє лише частину запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту.

Розпорядник публічної інформації повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Водночас, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та не бути знищеною після закінчення строків зберігання. Стосовно не суб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Розпорядник повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит.

Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі №9901/925/18 викладено правову позицію, згідно з якою розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Отже, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив, яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Зазначене відповідає висновкам викладеним у постановах Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі №9901/381/20 та від 02.04.2020 року у справі №9901/22/20.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що інформація в листі від 04.06.2025 №86зі/41/14/02-2025 та додані до неї документи, надана відповідачем на запит позивача від 28.05.2025, містить повну та достовірну інформацію, а отже позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 липня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях