Справа № 160/17478/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А. щодо не зняття арешту з коштів та майна Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», накладених державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А.: постановою про арешт коштів боржника ВП №71252103 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт коштів боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт майна боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн.;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, усунути вказані порушення, а саме: зняти арешт з коштів та майна Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», накладених державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А. у зведеному виконавчому провадженні №71263686: постановою про арешт коштів боржника ВП №71252103 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт коштів боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт майна боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн.
Однак, 01.02.2025 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення платоспроможності окремих державних підприємств у сфері енергетики, що перебувають у критичному стані». Законом №4217-ІХ розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено пунктом 1-4 такого змісту: «Установити, що до 1 січня 2026 року: підлягають зняттю накладені арешти на кошти та/ або майно ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Наведеною нормою Закону встановлено зняття арештів з коштів та/або майна ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та зупинено до 01.01.2026 року вчинення однієї виконавчої дії, а саме, накладення арешту на кошти та/або майно ДП «СхідГЗК», по всіх виконавчих провадженнях без виключення, в тому числі і у виконавчих провадження по рішеннях про відшкодування моральної шкоди. На виконання Закону №4217-ІХ ДП «СхідГЗК» звернулося до відповідача з листом про зняття арешту №18/3493 від 13.06.2025 р. Вказаним листом ДП «СхідГЗК» просило зняти арешт з коштів та майна ДП «СхідГЗК» на підставі Закону №4217-ІХ, але відповідачем не надано відповідь на звернення позивача та не знято арешти, накладених вищезазначеними постановами. ДП «СхідГЗК» вважає, що в межах зведеного провадження №71263686 державний виконавець на виконання абзацу 3 пункту 1-4 Закону №4217-ІХ зобов`язаний був зняти арешт з коштів та/або майна по всіх виконавчих провадженнях без виключення. Вказані обставини й стали підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ст.287 КАС України. Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати до суду завірені належним чином копії матеріалів зведеного виконавчого провадження №71263686.
До суду 25.06.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у виконавчому провадженні №71263686 винесена постанова про арешт коштів боржника від 12.06.2025 р. в якому вказано, що станом на 12.06.2025 р. на примусовому виконанні у відділі перебуває 550 виконавчих проваджень про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, що входять до складу зведеного виконавчого провадження №71263686 на загальну суму боргу 66 793 660,26 грн., які не підлягають зупиненню. Оскільки, внесені в Закон №1404-VIII зміни стосуються, насамперед, зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень з певними виключеннями до яких відноситься відшкодування моральної, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Починаючи з 01.02.2025 року, державним виконавцем може бути накладено арешт на кошти та майно позивача лише в ході виконання виконавчого провадження з виконання рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
До суду 02.07.2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що постанова про накладення арешту в одному виконавчому провадженні в складі зведеного автоматично накладає арешт по всім виконавчим провадженням в складі зведеного в загальній сумі, але сума арешту у зазначеній постанові вирахувана за 550 виконавчих провадженнях про стягнення моральної шкоди. Відповідно до наданої в якості доказу облікової картки зведеного виконавчого провадження №71263686, виконавчі провадження за виконанням наказів №904/4083/22, №904/1521/23, №904/3798/22 провадження зупинено. Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Арешт у виконавчому провадженні №77952710 накладено після відкриття рахунку ДП «СхідГЗК» у АТ «Державний експортно-імпортний банк України», після того як до державного виконавця надійшла ця інформація. 12.05.2025 р. до державного виконавця надійшла відповідь на запит про наявні рахунки у боржника в тому числі по відокремленим підрозділам, рахунки арештовані, постанова про арешт направлено по зазначеним у відповіді на запит фінансовим установам. Тобто, лише в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» сума арешту перевищує 66 793 660,26 грн. Як зазначалось, арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення. З кожним відкриттям виконавчого провадження у складі зведеного накладається арешт на кошти. Законом України «Про виконавче провадження» та «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 питання арешту на кошти при відкритті чергового виконавчого провадження у складі зведеного, коли сума арешту зростає не врегульовано. Стягнення з арештованих коштів боржника не може бути більше ніж передбачено виконавчим документом. Отже, Закон України «Про виконавче провадження» не порушено.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Позивачем 13.06.2025 року до відповідача направлено лист «Про зняття арешту з коштів та майна». Однак, відповіді на вищезазначений лист позивач не отримав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404).
Згідно із статтею 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до статті 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до вимог ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
01.02.2025 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення платоспроможності окремих державних підприємств у сфері енергетики, що перебувають у критичному стані» від 14.01.2025 р. №4217- ІХ (далі - Закон №4217- ІХ).
Законом № 4217-ІХ було доповнено Закон №3577-ХI від 07.02.2024 р., яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», а саме: пункт 1-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" викласти в такій редакції:
« 1. Установити, що до 1 січня 2026 року: зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування);
підлягають зняттю накладені арешти на кошти та/або майно Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Комплексний аналіз абз.1, 2 п.1-4 "Прикінцеві та перехідні положення" дозволяє формувати правовий висновок, відповідно до якого 01.02.2025 року (день набуття чинності Законом №4217-ІХ, яким доповнено "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", підлягають зняттю існуючі на цей день арешти на кошти та майно Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та в подальшому в період з 01.02.2025 р. по 31.12.2025 р. включно, забороняється вчинення виконавчих дій та заходів, в тому числі шляхом накладення арешту на кошти та майно позивача у всіх виконавчих провадженнях, в яких він є боржником, крім виконавчих проваджень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Таким чином, необхідно виснувати, що починаючи з 01.02.2025 року, державним виконавцем може бути накладено арешт на кошти та майно позивача лише в ході виконання виконавчого провадження з виконання рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд також зазначає, що, зобов`язавши зупинити вчинення виконавчих дії відносно боржника ДП «СХІДГЗК», законодавець визначив та конкретизував перелік виконавчих проваджень, які не підлягають зупиненню та вчинення заходів примусового виконання, при цьому зобов`язав зняти накладені арешти на кошти та/або майно ДП «СХІДГЗК», що свідчить про виділення певної групи виконавчих проваджень, по яких проводяться виконавчі дії та заходи примусового виконання рішень в повному обсязі.
Відтак, у вказаній справі завданням суду є з`ясувати, виконання якої категорії виконавчих документів стало підставою для винесення постанови про арешт коштів боржника від 12.06.2025 р. виконавче провадження №71252103, від 12.06.2025 р. виконавче провадження №71263686, від 12.06.2025 р. виконавче провадження №71263686 та чи відносяться відповідні виконавчі документи до категорії, що визначена як виключення з загального правила про заборону накладення арешту в абз.1 п.1-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження".
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 1-4 Розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», зупиненню вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання не підлягають серед інших виконавчі провадження про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, тобто обмежень застосуванням заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для цієї категорії виконавчих проваджень не передбачено, в тому числі арешту майна (коштів) боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Суд зазначає, що у Законі № 4217-IX, яким внесено зміни до Закону № 1404-VIII, заборона арешту коштів боржника ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» обмежена визначеними виконавчими провадженнями, стягнення в яких пов`язано з трудовими відносинами, в тому числі з відшкодуванням моральної шкоди.
При цьому, суд не погоджується з твердженням позивача відповідно якого: Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення платоспроможності окремих державних підприємств у сфері енергетики, що перебувають у критичному стані» від 14.01.2025 р. №4217-ІХ розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 1-4 такого змісту: «Установити, що до 1 січня 2026 року: підлягають зняттю накладені арешти на кошти та/або майно ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Наведеною нормою закону зупинено до 01.01.2026 року вчинення однієї виконавчої дії, а саме накладення арешту на кошти та/або майно ДП «СхідГЗК», по всіх виконавчих провадженнях без виключення, та до 01 січня 2026 року заборонено також накладати арешт на кошти та/або майно ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» по всіх виконавчих проваджень, в тому числі і у виконавчих провадження по рішеннях про відшкодування моральної шкоди.
На думку суду, вказане твердження протирічить змісту абз.1 п.1-4 "Прикінцеві та перехідні положення", відповідно до яких зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) та моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до статті 56 Закону 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.
Пункт 1-4 глави ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», в свою чергу, зупиняє вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, де боржником є ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», крім визначених законом виконавчих проваджень. Цим пунктом зобов`язано зняти арешти та кошти та майно ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», але відсутня заборона про накладення арешту за визначеними у цьому пункті виконавчими провадженнями, які підлягають виконанню.
Відповідно статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, щоби виключити будь-який ризик свавілля.
Таким чином, з аналізу приписів законодавства, що регулюють відповідні правовідносини, суд зазначає, що внесені в Закон № 1404-VIII зміни стосуються, зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень з певними виключеннями, до яких відноситься відшкодування моральної, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.
При цьому, виключення у внесених змінах Законом № 4217-ІХ до Закону № 1404-VIII стосуються саме моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.
«Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що чинне законодавство імперативно покладає на виконавця вчинити певні дії з мето забезпечення реального виконання виконавчого документу. Натомість Законом № 3577-IX від 07.02.2024 в редакції Закону № 4217-IX від 14.01.2025 встановлені певні обмеження на вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у виконавчих провадження, в яких боржником виступає Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Але такі обмеження не стосуються виконавчих проваджень, у тому числі, за рішеннями про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Відтак, у зведеному виконавчому провадженні № 71263686 не зупиняється проведення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, а тому державний виконавець, приймаючи постанову про арешт коштів боржника від 12.05.2025 ВП № 77952710 діяв в межах наданих законом повноважень, обґрунтовано та правомірно.
При цьому суд апеляційної інстанції не вважає вірними доводи позивача, що абзац 3 пункту 1-4 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця по зняттю накладених арештів на кошти та/або майно Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», адже конструкція цього пункту дає можливість дійти висновку, що абзац 3 має тлумачитись з урахуванням положень, наведених в абзаці 2 пункту 1-4.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець, зобов`язавши зупинити вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень відносно боржника Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», так само як і зобов`язавши зняти накладені арешти на кошти та/або майно Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», забезпечив необхідний баланс між заходами, направленими на відновлення платоспроможності цього підприємства, та забезпеченням дотримання законних прав та інтересів окремої категорії фізичних осіб у виконавчих провадженнях, перелік яких прямо визначений у законі.»
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо не зняття арешту з коштів та майна Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», накладених державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А.: постановою про арешт коштів боржника ВП №71252103 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт коштів боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт майна боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., підстави для зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, усунути вказані порушення, а саме: зняти арешт з коштів та майна ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», накладених державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А. у зведеному виконавчому провадженні №71263686: постановою про арешт коштів боржника ВП №71252103 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт коштів боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн., постановою про арешт майна боржника ВП №71263686 від 12.06.2025 року на суму 66 793 660,26 грн. відсутні.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 262 КАС України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма