Справа № 400/5760/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5760/24

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В. Дата і місце ухвалення: 29.05.2025р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату суддівської винагороди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати судді Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за травень 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102,00 грн.;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Миколаївській області провести нарахування та виплату суддівську винагороду за травень 2024 року судді Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року, а саме: в сумі 3028 грн., щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 80% від посадового окладу та щомісячної доплати за обіймання позивачем адміністративної посади голови суду в розмірі 10% від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за травень 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є суддею Веселинівського районного суду Миколаївської області, займає адміністративну посаду голови суду. В травні 2024 року ТУ ДСА в Миколаївській області нарахувало та виплатило ОСОБА_1 суддівську винагороду із застосуванням при обчисленні її розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн. Відповідний обрахунок позивач вважає таким, що не відповідає Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як єдиному нормативно-правовому акту, що визначає розмір винагороди судді. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України та частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024р. змінено рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. в частині підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 27.02.2025р. скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.08.2024р. та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2024р. Справу №400/5760/24 направлено на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

У вказаній постанові Верховний Суд звернув увагу на необхідність з`ясування, хто є належним відповідачем у справі, вирішення питання про залучення до участі у справі відповідачем/співвідповідачем ДСА України, а також витребування у відповідача розрахунку виплачених ОСОБА_1 сум суддівської винагороди та перевірки правильності визначення кожного складника.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.03.2025р. залучено до участі у справі в статусі відповідача Державну судову адміністрацію України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.05.2025р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 29.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції відмовив в задоволенні його позову з тих же підстав, за яких суд відмовив при первинному розгляді його позову, з якими не погодився суд апеляційної та касаційної інстанцій. Судом не надано належної правової оцінки твердженням позивача, що розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким він встановлюється у кратному розмірі до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначений загальним законодавством, без жодної можливості диференціювати цей мінімум для окремих категорій працівників. Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які мають пріоритет перед положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Закон України про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не передбаченого такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Цим Законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. А відтак, зміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена, не може вважатися правомірною.

Також, апелянт посилається на те, що на виконання постанови Верховного Суду від 27.02.2025р. по даній справі, судом залучено до участі у розгляді справи ДСА України, вжито дії щодо витребування розрахунку виплачених ОСОБА_1 сум суддівської винагороди, а також з`ясовано у представника позивача думку щодо того чия винна поведінка (ТУ ДСА України в Миколаївській області чи ДСА України) призвела до неотримання позивачем суддівської винагороди у належному розмірі. Проте, в подальшому суд самоусунувся від належного визначення хто з відповідачів має відповідати за пред`явленим позовом, перевірки правильності визначення кожного складника сплаченої суддівської винагороди та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову, тим самим проігнорувавши висновки Верховного Суду у даній справі щодо незаконності застосування при обчисленні суддівської винагороди абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який установлює розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 26.03.2001р. ОСОБА_1 працює на посаді судді Веселинівського районного суду Миколаївській області.

В травні 2024 року позивач отримав суддівську винагороду, розраховану з посадового окладу 63060,00 грн., для визначення розміру якого використовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в сумі 2102,00 грн., що визначено ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Вважаючи, що розмір суддівської винагороди не відповідає розміру, установленому ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що сума суддівської винагороди позивача у травні 2024 року правомірно обчислена з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ, статтею 7 якого визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102 грн. Суд зазначив, що у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» законодавець зазначив саме про «регулювання суддівської винагороди», в той час як прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. З урахуванням того, що відповідні положення статті 7 Закону №3460-ІХ не були визнані такими, що не відповідають Конституції України, суд дійшов висновку, що їх застосування було обов`язковим для відповідачів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIІІ).

Згідно із частиною першою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами другою-четвертою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною 5 статті 135 Закону №1402-VIII, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. №966-XIV, відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Частиною третьою статті 4 Закону №966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023р. №3460-ІХ установлено з 1 січня 2024 року, зокрема, прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028 грн.; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн.

Аналогічні положення щодо встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня у розмірі - 2102 грн. містили і Закони України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Отже, окремими приписами Законів України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 1 січня 2022 року, з 1 січня 2023 року та з 1 січня 2024 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Колегія суддів зазначає, що питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Держбюджет станом на 1 січня календарного року, для розрахунку посадового окладу судді було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанові від 24 квітня 2025 року по справі №240/9028/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі №966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум, і приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас, законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

З урахуванням висновків, зазначених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачі, здійснюючи позивачу нарахування та виплату суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн. відповідно до статті 7 Закону №3460-IX, діяли правомірно.

Апелянт посилається на те, що незаконність застосування відповідачами абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (який установлює розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді 2102,00 грн.) при обчисленні ОСОБА_1 суддівської винагороди за травень 2014 року встановлено постановою Верховного Суду від 27.02.2025р. по даній справі.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24 відступила від висновків, викладених раніше, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

За наведених обставин та у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України, суд першої інстанції цілком обґрунтовано врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, якою визнано обґрунтованим обчислення суддівської винагороди із застосуванням грошового розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановленого у законах України про Державний бюджет України на відповідний рік починаючи з 2021 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення від 29.05.2025р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 липня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук