Справа № 260/3430/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

28 липня 2025 рокум. Ужгород№ 260/3430/25

Закарпатський окружного адміністративного суду у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, у якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області від 31.12.2024 про визнання паспорта громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 31.05.2023 (орган видачі 2114) недійсним.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області від 31.12.2024 про визнання недійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 31.05.2023 (орган видачі 2114), оформленого на ім`я ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Закарпатській області відновити попереднє становище шляхом визнання дійсним паспорта громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 31.05.2023 (орган видачі 2114).

4. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Закарпатській області відновити попереднє становище шляхом визнання дійсним паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 31.05.2023 (орган видачі 2114), оформленого на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 18 червня 2025 року до участі у справі було залучено співвідповідача Державну міграційну службу України.

До суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить зупинити дію висновку Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, затвердженого директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_2 31.12.2024 за №331/2024 про визнання паспорта громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 31.05.2023 (орган видачі 2114) недійсним та висновку Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області від 18.08.2024 №182/2024, затвердженого директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_2 21.08.2024, про визнання паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 31.05.2023 (орган видачі 2114), оформленого на ім`я ОСОБА_1 недійсним.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що внаслідок зазначених свавільних рішень відповідача 1 щодо визнання паспортів позивача недійсними він позбавлений можливості користуватися основоположними конституційними правами громадянина України. Також зазначає, що позивач через такі неправомірні рішення відповідача 1 не може наразі ні повернутися до України, ні вільно пересуватися у її межах. Одночасно, позивач позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст.55 Конституції України щодо їх захисту судом.

Разом з цим, через такі протиправні рішення відповідача 1 позивач на теперішній час втратив можливість згенерувати свій електронний підпис через застосунок «Дія», відповідно не може зареєструватися у ЄСІКС, підсистема «Електронний суд» для подання заяв, звернень, клопотань до суду та участі у судових засіданнях у порядку відеоконференції, оскільки його доступ до ЄСІКС, підсистема «Електронний суд» можливий тільки із наявністю та застосуванням його електронного цифрового підпису.

Виходячи з викладеного, виникли підстави для забезпечення позову у порядку глави 10 КАС України шляхом зупинення дії зазначених висновків відповідача 1.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав до набрання рішення законної сили у цій справі, у тому числі звернення до державних органів, банківських установ та правоохоронних органів, які можуть прохати пред`явити паспорт під час дії воєнного стану в Україні.

Згідно ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви представника позивача про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали, суд вважає, що означена заява не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно із ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.153 КАС України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє зробити висновок, що забезпечення позову це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та інтересів позивача для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.

Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта є винятковим заходом забезпечення позову виключно у випадку очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).

Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно із Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що в результаті прийняття рішень, які є предметом оскарження, у відповідача виникає право на вилучення та знищення паспортів позивача. В разі вилучення та знищення паспортів позивача він тривалий час буде обмежений у здійсненні своїх прав, визначених Конституцією України.

Суд зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків настання негативних наслідків невжиття заходів забезпечення позову, про які він зазначає.

Оскаржувані рішення датовано 18 червня 2024 року та 31 грудня 2024 року, і є чинним вже протягом понад року та півроку, однак доказів їхнього виконання в частині вилучення паспорта у позивача, позивачем не надано, не посилається на такі факти і сам позивач.

Також необґрунтованим є і посилання заявника на те, що можливе вилучення паспорта обмежить його у реалізації наявних у нього прав, оскільки, як вже зазначив суд, позивачем не доведено звернення рішень, що є предметом оскарження, до виконання, при цьому паспорт громадянина України не є виключним документом, що посвідчує особу, відповідну функцію виконують і інші документи, передбачені ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Посилання представника позивача на те, що позивач втратив можливість згенерувати свій електронний підпис через застосунок «Дія», відповідно не може зареєструватися у ЄСІКС, підсистема «Електронний суд» суд також не бере до уваги, оскільки, у позивача є представник, який, у свою чергу, зареєстрований у ЄСІКС, підсистема «Електронний суд», і який, в інтересах позивача, має право подавати заяви, звернення, клопотання до суду та участь у судових засіданнях у порядку відеоконференції.

У заяві про забезпечення позову позивач посилається на припущення можливих негативних наслідків, але в обґрунтування зазначеного, належних та допустимих доказів, з яких суд має встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, до заяви про забезпечення позову не надано.

Суд вважає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Позивач фактично просить вирішити справу по суті без з`ясування обставин щодо правомірності прийнятих відповідачем 1 оскаржуваних висновків, однак забезпечення позову в такий спосіб суперечить засадам вжиття заходів забезпечення позову, визначених у ст.150 КАС України, які спрямовані виключно на те, щоб забезпечити виконання судового рішення, у випадку задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, міжнародного права, суд зробив висновок, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, для забезпечення даного позову відсутні, а тому відмовляє у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись статями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі №260/3430/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Я. М. Калинич