Справа № 300/2518/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" липня 2025 р. справа № 300/2518/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивачка, ОСОБА_1 ), 11.04.2025 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди зайняття підприємницької діяльності з 05.09.1993 по 30.04.1998 з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.08.1999 по 30.09.1999, з 01.11.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2003 та призначити пенсію за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України за № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 27.03.2025.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.51-52).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази і відзив, встановив такі обставини.
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40-41).
27.03.2025 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком та пакетом документів про стаж роботи та заробітну плату, в тому числі документи, які підтверджують підприємницьку діяльність позивачки (а.с.15-17).
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 04.04.2025 за №93 відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком. Дана відмова обґрунтована відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. Відповідач вказав, що страховий стаж особи для визначення права становить 29 років 04 місяці 03 дні, страховий стаж 21 рік 07 місяців 17 днів. Не зараховані до страхового стажу періоди підприємницької діяльності із довідкою від 03.10.2023 за №14327/06/09/19-24-02, виданою ДПС Івано-Франківської області з 05.09.1993 по 30.04.1998, з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.08.1999 по 30.09.1999, з 01.11.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків або документи, передбачені п.4 Порядку за №637 не були враховані до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю даних персоніфікованого обліку.

Вважаючи протиправними рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно пункту "б" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в тому числі: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Тобто, вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Суд зазначає, що позивач не погоджується із діями відповідача саме в частині не зарахування до страхового стажу періоду здійснення нею підприємницької діяльності з 05.09.1993 по 30.04.1998 з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.08.1999 по 30.09.1999, з 01.11.1999 року по 31.12.1999 року, з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Матеріалами справи підтверджено, що саме у період з 05.09.1993 по 30.04.1998 з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.08.1999 по 30.09.1999, з 01.11.1999 року по 31.12.1999 року, з 01.07.2000 по 31.12.2003 позивачка здійснювала підприємницьку діяльність.

На підтвердження здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 надано копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 21.08.1996 (а.с.22) та Виписку із єдиного державного реєстру фізичних юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії ААВ за №333453 (а.с.23).

Згідно змісту довідки від 03.10.2023 за №14327/06/09/19-24-02, наданої Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, вбачається, що ОСОБА_1 :

з 05.09.1993 року по 30.04.1998 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування;

з 01.05.1998 року по 31.12.1998 року здійснювала діяльність на умовах сплати фіксованого розміру податку на доходи фізичних осіб;

з 01.01.1999 року по 31.03.1999 року здійснювала діяльність на умовах сплати фіксованого розміру податку на доходи фізичних осіб;

з 01.04.1999 року по 30.04.1999 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування;

З 01.05.1999 року по 31.07.1999 року здійснювала діяльність на умовах сплати фіксованого розміру податку на доходи фізичних осіб;

З 01.08.1999 року по 30.09.1999 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування;

З 01.10.1999 року по 31.10.1999 року здійснювала діяльність на умовах сплати фіксованого розміру податку на доходи фізичних осіб;

З 01.11.1999 року по 31.12.1999 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування;

З 01.01.2000 року по 30.04.2001 року здійснювала діяльність на умовах сплати фіксованого розміру податку на доходи фізичних осіб;

З 01.05.2001 року по 31.03.2002 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування;

З 01.04.2002 року по 31.12.2003 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування (а.с.24-26).

Отже, враховуючи вищенаведене, позивачка набула право на зарахування вказаних періодів до її трудового стажу, відтак відмова відповідача у зарахуванні до трудового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 05.09.1993 по 24.03.2022 є протиправною, а вказаний період здійснення підприємницької діяльності підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача.

Відсутність даних про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сама по собі не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки така інформація відсутня не з вини позивача, тобто у зв`язку з обставинами, що не залежали від його волі і на які він не міг вплинути.

Суд наголошує, що позивач не має відповідати за незбереження документів про нарахування страхових внесків/збору на загальнообов`язкове державне страхування, а відсутність доказів наявності заборгованості перед податковим та пенсійним органами свідчить про сплату позивачем всіх необхідних платежів під час провадження підприємницької діяльності.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для ГУ ПФУ в Івано-Франківській області можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду, буде визнання протиправним рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень та зобов`язання останнього вчинити певні дії, а саме: зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачкою питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ - 13844159, вул. Морехідна,1, м. Миколаїв, 54020) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.04.2025 за №93 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ - 13844159, вул. Морехідна,1, м. Миколаїв, 54020) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) до загального страхового стажу періоди зайняття підприємницькою діяльністю з 05.09.1993 по 30.04.1998 з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.08.1999 по 30.09.1999, з 01.11.1999 по 31.12.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2003 та призначити пенсію за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України за № 1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме з 27.03.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (код ЄДРПОУ - 13844159, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.