Справа № 160/5346/24
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2024 рокуСправа №160/5346/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральної медичної (військово-лікарської) комісії), відповідача-2 Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області" про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, заявник) через свого представника, звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1 Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (далі - відповідач-1), відповідача-2 Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області" (далі - ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області", відповідач-2), у якій просить:
- визнати протиправною і скасувати постанову військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023;
- зобов`язати ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" провести повторне обстеження ОСОБА_1 військово-лікарською комісією з врахуванням наданих позивачем результатів медичних обстежень;
- визнати протиправною бездіяльність Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Головний медичний центр МВС України" щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 на постанову військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023;
- зобов`язати Центральну медичну (військово-лікарську) комісію ДУ "Головний медичний центр МВС України" розглянути скаргу ОСОБА_1 на постанову військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується із постановою військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023, оскільки порушено процедуру медичного обстеження при проходженні ВЛК ОСОБА_1 , а Центральна медична (військово-лікарська) комісія ДУ "Головний медичний центр МВС України" без жодного обґрунтування видала лист від 05.01.2024 про відмову у перегляді рішення. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем-1 до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі зазначає, що відповідно до п.1.1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку етапу здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби. Тому у Довідці ГВЛК №613 зазначені лише ті хвороби, стани та фізичні вади, які встановлені на момент огляду позивача ГВЛК. За результатами проходження медичного огляду позивача визнано придатним до військової служби на підставі статей 61-в, 64-г, 23-г графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві, який є Додатком 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402. Відтак, постанова про придатність до військової служби в Довідці №613 від 20.11.2023 року прийнята у відповідності до встановлених діагнозів та відповідно до вимог Розкладу хвороб, ступенів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402. За результатами розгляду звернення позивача та наданої ним та М(ВЛ)К медичної документації складеної за результатами медичного обстеження заявника встановлено, що довідку від 20.11.2023 року №651-с/НГУ прийнято в цілому обґрунтовано. У зазначеній довідці М(ВЛ)К правомірно застосовано статтю 61-в, 64-г, 23-г графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженого Наказом МОУ від 14.08.2008 року №402, придатний до військової служби. 05.01.2024 відповідач-1 проінформував позивача про результати розгляду його скарги та зазначив, що рішення комісії в довідці від 20.11.2023 року №613-с/НГУ прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 №402 (зі змінами). Підстав для перегляду зазначеного рішення М(ВЛ)К немає.
Відповідач-2 про розгляд справи повідомлений належним чином та своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень, заяв або клопотань не подав.
У відповідності до ч.6 ст.162 та ч.2 ст.175 КАС України, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що штаб-сержант за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 20.11.2023 пройшов медичний огляд в медичній (військово-лікарській) комісії ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області".
За результатами медичного огляду відповідачем-2 видано довідку №613-с/НГУ та позивачу підтверджено діагнози: Вертеброгенна люмбалгія, стадія ремісії на тлі остеохондрозу поперекового відділу хребта без порушення статико-динамічної функції хребта. Остеоартроз правого колінного суглобу, II рентгенологічної стадії, (оперативне лікування 08.06.2023 - артроскопічна реконструкція хрестоподібних зв`язок з відновленням меніску та фіксацією інтерферентним гвинтом) з незначним порушенням функції ходи та опори. Компресійно-ішемічна нейропатія правого малогомілкового нерву з сенсорними порушеннями» - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Також позивачу підтверджений діагноз «Складний міопічний астигматизм слабкого ступеня обох очей» - захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.
На підставі статей 61 в, 64 г, 23 г графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві (далі - Розклад хвороб), який є Додатком 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі - Положення №402), позивач рішенням МВЛК визнаний придатним до військової служби.
Позивач не погодився із зазначеною довідкою та оскаржив її до відповідача-1.
При цьому, позивач звертає увагу, що попередньою постановою ВЛК, яка оформлена свідоцтвом про хворобу №8 від 28.01.2019, він майже за п`ять років до видачі оспорюваної довідки №613-с/НГУ був визнаний обмежено придатним до військової служби. А тому вважає, що в результаті прогресування артрозу колінного суглобу та наступного оперативного втручання стан здоров`я позивача за п`ять років хронічної хвороби навіть теоретично не міг покращитись, тому оскаржувана довідка МВЛК є явно помилковою.
Також позивач посилається на те, що дослідженням МРТ 26.09.2023 підтверджено МР-ознаки пошкодження трансплантанта, остеоартроз 2ст., хондромаляція 2, 3-4 ст., розрив заднього рогу меніска. Порушення функцій колінного суглоба заявника підтверджене також висновком МРТ, проведеним 28.10.2023, де підтверджений діагноз остеоартроз ІІ-ІІІ ст. Одночасно, висновком травматолога від 13.11.2023 підтверджено вищезгаданий діагноз, а також встановлено факт помірного порушення функцій правого колінного суглоба. Акт медичного огляду МВЛК ТМО МВС України по Дніпропетровській області, за результатами якого видана постанова ИВЛК, містить висновок невропатолога з посиланням на ст. 76-в Розкладу хвороб, яку взагалі не відображено в постанові МВЛК, що також, за твердженням позивача, свідчить про порушення процедури. Консультаційний висновок спеціаліста поліклініки Дніпропетровського державного медичного університету від 23.11.2023 додатково підтвердив порушення функції суглобу 2 ст., порушення функції ходи помірного ступеню.
В той же день в консультативному висновку спеціаліста клініки «Гарвіс» встановлено, в тому числі, діагноз гонартроз первинний правосторонній ІІ стадія, правосторонній деформуючий остеоартроз правого колінного суглоба 2 ст. та визначено порушення функцій статики та ходи помірного ступеню.
Таким чином, за твердженням позивача, висновок МВЛК від 20.11.2023 по статті 61 Розкладу хвороб також є помилковим і суперечить всім переліченим медичним дослідженням та висновкам в частині визначення незначного ступеню порушення функцій ходи та опори.
За викладених обставин, позивач вважає, що до нього можуть бути застосовані виключно два можливі висновки: непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку або обмежено придатний до військової служби. За умовами Графи ІІ статті 61-а Розкладу хвороб заявник визнається непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, за статтею 61-б непридатність до військової служби або обмежена придатність визначається індивідуально.
З урахуванням вищевикладеного, позивач стверджує, що Довідка МВЛК від 20.11.2023 протиправна, видана з порушенням процедури обстеження позивача і всупереч своїм же власним попереднім висновкам. Отриманий позивачем консультативний висновок від 19.01.2024 додатково підтвердив доводи позивача.
Державна установа "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" повідомила позивача листом №33/4-С-419 від 05.01.2024, що розглядом документації складеної за результатами проведеного медичного обстеження встановлено рішення комісії в довідці від 20.11.2023 року №613-с/НГУ прийнято у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (зі змінами). Підстав для перегляду зазначеного рішення М(ВК)К немає.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо неналежного розгляду його скарги, а також протиправною постанову військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023, а тому звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону 2232-ХІІ види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також Закон №2232-XII).
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 року(далі - Закон №2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 12 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із ст.2 Закону №2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до статті 70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" №2801-ХІІ від 19.11.1992 року, військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).
Норми положення застосовуються в редакції, чинній на день виникнення правовідносин.
Згідно з пунктом 1.1 Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.2 Положення №402 військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначання ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Одним із основних завдань військово-лікарської експертизи, визначених пунктом 1.3. Положення №402, є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі -ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК(ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Пунктом 2.2 глави 2 розділу I Положення №402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать:
- Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
Пунктом 2.4.5 розділу І Положення №402 визначено, що ВЛК регіону має право: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
У разі незгоди з рішенням ВЛК регіону таке рішення може бути оскаржено до ЦВЛК.
Згідно п. 2.3 розділу І Положення № 402, на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пп.2.3.1. п. 2.3 розділу І Положення № 402).
Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується командувачу Медичних сил Збройних Сил України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК (пп.2.3.2. п.2.3 розділу І Положення № 402).
На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також визначені пунктом 2.3.3. повноваження, в тому числі, прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
В даному випадку позивач користуючись своїм правом, оскаржив висновок військово-лікарської комісії до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.
Листом від 05 січня 2024 року, який був отриманий позивачем 19.01.2024, відповідач-1 повідомив, що підстав для перегляду оскаржуваного рішення немає. При цьому жодних інших пояснень чи обґрунтувань лист відповідача-1 не містить.
До відзиву на позовну заяву відповідачем-1 не надано жодного доказу прийняття іншого рішення, не надано постанови тощо.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, за результатом розгляду зазначеної скарги позивача, відповідачем-1 висновок письмово не оформлено.
З цього приводу суд зазначає, відповідно до п.2.3.4. пункту 2.3 глави 2 розділу I ЦВЛК має право, зокрема:
оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення;
перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи;
перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах;
перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи;
витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме:
виписки (витяги) з матеріалів службового (спеціального) розслідування, матеріалів дізнання, досудового розслідування, а також витяги з наказів, актів;
залучати головних медичних фахівців Збройних Сил України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи;
направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників;
запитувати від закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, ТЦК та СП і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи;
розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України;
надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (пп.2.3.5. п.2.3 глави 2 розділу І Положення №402).
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (підпункт 2.4.6. глави 2 розділу I Положення №402).

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу II Положення 402 Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Медичний огляд військовослужбовців визначений у главі 6 розділу II Положення 402.

З урахуванням вищенаведеного, ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК повинна письмово оформити результат розгляду і свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів.

Відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Отже, у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому заявник може оскаржити у відповідності до п. 2.3.5. Положення 402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить висновку, що скарга позивача не розглянута відповідачем у відповідності по приписів Положення №402, що дає підстави для задоволення позовних вимог у цій частині та з метою ефективного захист прав позивача необхідно зобов`язати ЦВЛК розглянути скаргу позивача на висновок військово-лікарської комісії та прийняти відповідну постанову.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною і скасування постанови військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) - пункт 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, а також положень Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюються рішення лікарських комісій, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи вищенаведене, питання необхідності проведення медичного огляду особи є дискреційними повноваженнями ЦВЛК, яка самостійно без судового втручання вирішує питання його необхідності. Крім того, суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що є обмежено придатний до військової служби.

Відтак, позовні вимоги в цій частині є передчасними до розгляду скарги відповідачем-1 і задоволенню не підлягають.

В подальшому можуть бути розглянуті лише процедурні порушення.

Вимога про зобов`язання ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" провести повторне обстеження ОСОБА_1 військово-лікарською комісією з врахуванням наданих позивачем результатів медичних обстежень є похідною, а тому також задоволенню не підлягає.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 484грн. 48коп. підлягає стягненню з Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральної медичної (військово-лікарської) комісії) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст.9, 90, 72-78, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральної медичної (військово-лікарської) комісії), відповідача-2 Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області" про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральної медичної (військово-лікарської) комісії) щодо нерозгляду скарги ОСОБА_1 від 04.12.2023 на постанову військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023.

Зобов`язати Державну установу "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральна медична (військово-лікарська) комісія) розглянути скаргу ОСОБА_1 від 04.12.2023 на постанову (висновок) військово-лікарської комісії у формі довідки медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області" №613 - с/НГУ від 20.11.2023 та прийняти відповідну постанову.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з Державної установи "Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України" (Центральної медичної (військово-лікарської) комісії) (04116, м.Київ, вул.Бердичівська, 1; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 484грн. (чотириста вісімдесят чотири грн.) 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова