Справа № 460/8665/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2025 року м. Рівне №460/8665/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення надміру сплаченої суми, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1709-UA0079111 від 14.06.2024 та стягнення надмірно сплаченої суми податкового зобов`язання у 2024 році в розмірі 47742,01 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що у 2006 році ним було набуто у власність 1/2 частину нежитлової будівлі, міні-ковбасний цех по АДРЕСА_1 (на даний час Рівненський район) Рівненської області, але 16.05.2016 року внаслідок підпалу невідомою особою ця будівля була повністю знищена, за фактом чого було відкрито кримінальне провадження. Станом на даний час будівля не знята з реєстрації, а тому податковим органом було нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказує, що загалом за період з 16.05.2016 по 31.03.2024 ним без належних правових підстав у зв`язку із знищенням об`єкту оподаткування було сплачено до бюджету 53079,43 грн. Вказує, що рішенням Костопільського районного суду від 21.10.2024 у справі №564/2380/24 встановлено факт знищення вказаного об`єкту нерухомого майна з 16.05.2016 та припинено його право власності на такий об`єкт. З огляду на вказане оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню, а переплачені суми податку в сумі 47742,01 грн. мають бути повернені, як безпідставно нараховані та надміру сплачені. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.06.2025 відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву у якому зазначено про те, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з даними інформаційних ресурсів Державної податкової служби України, що знаходяться в розпорядженні відповідача, позивач є фізичною особою, яка згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05.06.2025 є власником частки нежитлової нерухомості - міні-ковбасний цех площею 386,6 кв.м (у власності позивача 193,3 кв. м), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 060. Вказує, що інформація про припинення права власності на вказаний об`єкт нерухомості не внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наголошує, що право припиняється з моменту внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою власника на умовах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а оскільки станом на дату формування спірного рішення нежитлова будівля перебувала у власності позивача, то спірне рішення було прийнято правомірно. Щодо повернення надмірно сплаченої суми, то така вимога є передчасною з огляду на те, що право позивача не порушено. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому наявні підстави залишення позову без розгляду. Зважаючи на вказане, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

30.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено схожі за змістом позову доводи та аргументи.

03.07.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив схожі за змістом до наведених у відзиві на позовну заяву, зокрема, щодо залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду.

Інших заяв та клопотань на адресу суду від сторін не надходило.

Ухвалою суду від 11.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху після відкриття.

Ухвалою суду від 29.07.2025, враховуючи, що позивач подавши до суду позов у даній справі 16.05.2025, звернувся у строк, визначений ч.6 ст.122 КАС України, продовжено розгляд справи №460/8665/25.

Оскільки, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд враховує наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить частка нежитлової нерухомості - міні-ковбасний цех площею 386,6 кв.м (у власності позивача 193,3 кв. м), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 060.

14.06.2024 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області складено податкове повідомлення-рішення №0-1709-UA0073111 за формою «Ф», яким визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна, за 2023 рік в сумі 10360,88 грн., а також податкове повідомлення-рішення №0-1709-UA0086729 за формою «Ф», яким визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна, за 2023 рік в сумі 16,75 грн.

04.10.2024 вказані податкові повідомлення-рішення відповідно до долученого відповідачем до матеріалів справи конверту було надіслано на адресу позивача (35053, с.Деражне, Шевченка, 28) рекомендованим листом (номер відстеження листа «Укрпошта» 060).

Вказана адреса є актуальною адресою позивача, так як вона вказана ним і у позовній заяві, з якою позивач звернувся до суду у цій справі.

Як вбачається з довідки про причини повернення / досилання листа, на ній проставлено відмітки про те, що лист повернено з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Така довідка скріплена підписом і містить штемпель поштового відділення у с. Деражне, Рівненського району Рівненської області.

Разом з тим, рішенням Костопільського районного суду від 21.10.2024 у справі №564/2380/24 встановлено факт знищення вказаного об`єкту нерухомого майна з 16.05.2016 та припинено право власності позивача на такий об`єкт.

З огляду на вказане, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а переплачені суми податку у розмірі 47742,01 грн. мають бути повернені, як безпідставно нараховані та надміру сплачені., тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі -ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; х) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Пунктом 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлена база оподаткування цим податком, за підпунктом 266.3.1 якого базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 цього Кодексу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 цього Кодексу базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.6 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2. пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Таким чином, наведеним нормами ПК України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Водночас згідно з положеннями підпункту 266.4.3 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Згідно податкового повідомлення-рішення від 14.06.2024 № 0-1709- UА0073111 нараховане податкове зобов`язання за 2023 рік в сумі 10360,88 грн (6700 х 0,8% х 193,3).

Об`єктом оподаткування є належний позивачу на праві власності міні-ковбасний цех площею 386,6 кв.м (у власності позивача 193,3 кв. м), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 060, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи протиправність вказаного рішення, позивач вказує на те, що нежиле приміщення міні-ковбасний цех, на яке нарахований податок знищене, а тому право власності на нього припинено.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд не погоджується з такими доводами позивач, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, серед яких, зокрема знищення майна (п. 4 ч. 1 цієї статі).

Відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється у разі його знищення.

Частиною 1 статті 182 ЦК України регламентовано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV)

Частиною 2 статті 3 Закону № 1952-IV визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV визначено, що державній реєстрації прав підлягає право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

За змістом ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону № 1952-IV, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Отже, наведені норми Закону свідчать про обов`язок особи провести державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомого майна, зокрема внесення у встановленому законом порядку відомостей про речові права на нерухоме майно до Державного реєстру прав, що, власне, є підставою для виникнення відповідних прав. Відомості, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними за винятком випадків невідповідності таких даних первинним документам, на підставі яких проводяться реєстраційні дії.

За нормами ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Так, за загальним порядком проведення державної реєстрації прав, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Відповідно до п. 75 Порядку № 1127, державна реєстрація припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт будівництва у зв`язку з його знищенням здійснюється за заявою власника.

Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням проводиться за наявності відомостей про факт знищення, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Окрім того, суд зауважує, що згідно ч. 13 т. 18 Закону № 1952-IV датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Отже, наведені норми свідчать про обов`язок особи провести державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомого майна, зокрема внесення у встановленому законом порядку відомостей про речові права на нерухоме майно до Державного реєстру прав, що, власне, є підставою для виникнення відповідних прав. Відомості, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними за винятком випадків невідповідності таких даних первинним документам, на підставі яких проводяться реєстраційні дії.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази припинення права власності на знищене нерухоме майно. Більш того, на момент винесення оскаржуваного рішення належним чином задокументований факт знищення міні-ковбасного цеху також відсутній.

Суд не бере до уваги долучене до матеріалів справи рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 21.10.2024 про встановлення факту знищення будівлі міні-ковбасного цеху, оскільки таке було відсутнє на момент винесення спірного рішення та до податкового органу не подавалося.

Відповідно пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Разом з тим, доказів звернення з відповідною заявою для проведення звірки до відповідача позивачем не надано.

Більш того, як вже зазначалося, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить нежиле приміщення - міні-ковбасний цех площею 386,6 кв.м (у власності позивача 193,3 кв. м), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 060.

Отже, в межах діючого законодавства, нежиле приміщення, міні-ковбасний цех площею 386,6 кв.м (у власності позивача 193,3 кв. м), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 060 є нежитловим приміщенням, належать позивачу на праві власності та є об`єктом оподаткування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про відсутність об`єкта нежитлової нерухомості за період 2023 року.

Доказів щодо вчинення дій, спрямованих на зняття з експлуатації об`єкту нерухомого майна, або ж припинення права власності чи іншого речового права на нього із проведенням відповідних реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачем до суду не надано.

Відомостей щодо того, що об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення (міні-ковбасний цех), не є об`єктом оподаткування, перелік яких визначених пунктом 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, позивач ні податковому органу, ні суду не подавав.

Інших правових підстав, передбачених Податковим кодексом України, які звільняли би позивача від сплати податку за належне йому нежитлове приміщення, у позові не зазначено і таких не встановлено судом в ході розгляду даної справи.

Вказане дає підстави для висновку, що позивач, маючи у власності об`єкт нежитлової нерухомості, право власності чи інше речове право на яке не припинено, зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним. Приймаючи його, контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Щодо позовної вимоги про стягнення надмірно сплаченої суми податкового зобов`язання у 2024 році в розмірі 47742,01 грн., то суд виходить з наступного.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги в цій частині тим, що рішенням Костопільського районного суду від 21.10.2024 у справі №564/2380/24 встановлено факт знищення 16.05.2016 належного йому на праві власності об`єкта нерухомого майна, а саме 1/2 нежитлової будівлі, міні-ковбасний цех по АДРЕСА_1 (на даний час Рівненський район) Рівненської області та припинено його право власності на такий об`єкт, а тому він не повинен був сплачувати податок за таке нерухоме майно з 16.05.2016, а всі сплачені ним за період з 2017 по 2024 роки кошти в сумі 47742,01 грн. є безпідставно сплаченими.

Оцінюючи вказані доводи суд зазначає, що підставою для сплати позивачем податку на нерухоме майно були, як він визнає, відповідні податкові повідомлення-рішення. Порядок оскарження таких рішень контролюючого органу врегульований ст. 56 ПК України. Відповідно до п. 56.1. ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не здійснював оскарження податкових повідомлень-рішень за вказані періоди ні у адміністративному, ні в судовому порядку, натомість рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №460/545/22 у справі за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу вирішено стягнути з нього до відповідного бюджету податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 19389,51грн. на підставі податкових повідомлень-рішень від 18.03.2019 №0-1709, №0-1709 та від 10.02.2021 №001709.

Конституцією України (статті 8, 129 та 147) гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому загальновизнано, що його базовим елементом є принцип правової визначеності, який, крім іншого, означає стабільність та єдність судової практики.

Окрім того, принцип правової визначеності серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №460/545/22 набрало законної сили та відповідно до ст. 129 Конституції України є обов`язковим. Перегляд рішення суду можливий виключно у встановленому Кодексом адміністративного судочинства України порядку шляхом подання апеляційної, касаційної скарг або заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. З огляду на відсутність рішень судів, якими б було скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі №460/545/22, у суду відсутні підстави для неврахування такого рішення суду, щодо правомірності стягнення контролюю чим органом податкового боргу в сумі 19389,51 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019-2021 роки.

Суд зазначає, що пунктом 43.3. ст.43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Пунктом 43.4. ст.43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг.

Відповідно до абзаців першого і третього пункту 43.5 статті 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 102.5 статті 102 ПК України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Відтак необхідною умовою для повернення помилково та/або надміру сплачених грошових є звернення платника податків із відповідною заявою не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування, та за наслідками розгляду такої заяви у разі обліку за даними інформаційних систем сум помилково та/або надміру сплачений, контролюючий орган готує висновок на повернення такої суми (її частини).

Як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався до контролюючого органу з заявою про повернення сплачених ним сум податку на нерухоме майно, подання якої відповідно до наведених норм є обов`язковою умовою для розгляду питання щодо такого повернення, що свідчить про передчасність подання позивачем позовної вимоги щодо стягнення надмірно сплаченої суми податкового зобов`язання у 2024 році в розмірі 47742,01 грн., а отже, є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних рішень підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях податкового органу, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії є такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення надмірно сплаченої суми податкового зобов`язання, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Д.П. Зозуля