Справа № 420/7558/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/7558/25
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 25.06.2024 року №19.08- 14/71, яким скасовано статус внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради поновити ОСОБА_1 статус внутрішньо переміщеної особи та виплату допомоги на проживання з 25.06.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що з квітня 2022 року вона перемістилась з міста Кам`янка-Дніпровська Запорізької області до м. Одеса. З 29.04.2022 року позивач перебувала на обліку в ЄІБД ВПО у місті Одеса, Одеської області. Після взяття на облік як ВПО. 19.05.2022 року рішенням Управління соціального захисту Пересипського району Позивачу було призначено допомогу у розмірі 2000 грн. з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року. 25.06.2024 року рішенням управління позивачу було скасовано статус внутрішньо переміщеної особи через подання завідомо недостовірних відомостей. При цьому заявниця не подавала до відповідача жодних нових відомостей, а подані у 2022 році відомості підтверджені документами, що додавалися до заяви. Таким чином позивачем не було надано жодних недостовірних відомостей до відповідача, тому рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі Одеської міської ради не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Оскільки відповідач спершу сам надав статус внутрішньо переміщеної особи, а потім самостійно позбавив його, без жодних на те підстав. Питання виплати допомоги на проживання врегульовано Постановою КМУ від 20 березня 2022 року №332 Про деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. На момент розгляду заяви постанова №332 діяла в редакції від 19.04.2024 року. Згідно із положенням п. 2 Порядку № 332 передбачала, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що зазначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, м. Кам`янка-Дніпровська, Василівського району з 24.02.2022 року належить до території активних бойових дій. В свою чергу у Розпорядженні КМУ від 6 березня 2022 року №204-р, визначено, що Запорізька область належить до адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка. Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 29 квітня 2022 року від 25.04.2022 року №75 Кам`янсько-Дніпровська територіальна громада належить до територій, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 29 квітня 2022 року. Місцем реєстрації та проживанням позивача до повномасштабного вторгнення була Запорізька область, Василівський р-н, м. Кам`янка-Дніпровська, пр-т. 9 Травня, 28. В свою чергу слід зазначити, що м. Кам`янка-Дніпровська входить до Василівського району відповідно до Постанови Верховної Ради України № 33 від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів (Відомості Верховної Ради України (ВВР). Таким чином, позивач проживала та була переміщена з територій на яких велися активні бойові дії до міста Одеси, та після реєстрації як ВПО у неї з`явилося право на отримання допомоги на проживання відповідно до постанови №332, тому повернутися додому у позивача можливості немає, відповідно вони мають право стати на облік, як ВПО та отримувати грошову допомогу, що свідчить про те, що жодних недостовірних даних позивач не подавала. Відповідно рішення Управління соціального захисту населення Пересипського району Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про відмову у призначенні допомоги на проживання ВПО від 25.06.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позивачу слід поновити статус внутрішньо переміщеної особи та виплати допомоги на проживання для ВПО.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що на отримання довідки мають право особи, які після введення Указом Президента України №64 від 24.02.2022 року воєнного стану перемістились з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та яка визначена в переліку, затвердженому розпорядженням КМУ від 06.03.2022 №204. Іншого, як зауважує апелянт, діючим законодавством не передбачено.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеною особою та заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

За результатом розгляду наданих позивачем документів, Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси видано ОСОБА_1 довідку внутрішньо переміщеної особи з м. Кам`янка-Дніпровська, Василівського району, Запорізької області, що підтверджується довідкою переселенця від 29.04.2022 року № 5138-.

19.05.2022 року Управління соціального захисту Пересипського району повідомило ОСОБА_1 про призначення допомоги у розмірі 2000 гривень з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року.

25.06.2024 року Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради прийнято рішення №19.08-14/71, яким ОСОБА_1 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з підстав подання завідомо недостовірних відомостей.

Листом від 02.07.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що заява про встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи була сформована ОСОБА_1 з використанням мобільного додатку Порталу Дія 29.04.2022 року, як такої, що має місце реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 19.06.2024 року ОСОБА_1 вперше звернулась на прийом з питання подовження виплат допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. В ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2019 року проживала в м. Одесі та навчалась у Одеському національному морському університеті згідно з наказом від 01.08.2019 року №206-вк/дфн за кошти державного бюджету з 1 курсу денної форми навчання факультету Воднотранспортних та шельфових споруд ОС Бакалавр за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія. Згідно з абц. 17 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, відповідальність за достовірність відомостей, що містяться в заяві про взяття на облік, несе заявник. Також, до ОСОБА_1 було доведено дію 29 пункту Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року №332 Про порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яким визначено, що у разі надання особою недостовірної інформації суми виплаченої допомоги за певний період повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Враховуючи викладене, та те що за повідомленням ОСОБА_1 на прийомі 25.06.2024 року підтверджувальних документів стосовно факту переміщення на 01.01.2022 року ОСОБА_1 не має, статус внутрішньо переміщеної особи скасовано рішенням управління від 25.06.2024 року №19.08-14/71. Надміру виплачені кошти допомоги за період з 01.06.2022 року по 29.02.2024 року у сумі 42000 грн. ОСОБА_1 необхідно повернути впродовж місяця на Держказначейську службу України, м. Київ на рахунок Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Позивач не погодився із правомірністю оскаржуваного рішення та звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що норми чинного законодавства не передбачають встановлення фактичного переміщення особи з певної території у разі наявності документу з відміткою про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, а тому прийшов до висновку, що при прийняті рішення 25 червня 2024 року №19.08-14/71, відповідач діяв необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окремими приписами ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

За приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМ України від 1 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі Порядок №509).

Згідно з п.1 Порядку №509, цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка).

Також, у розумінні ч.1 ст.4 вищезазначеного Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Аналогічні приписи містяться у Порядку №509.

Пунктами 1, 6 Порядку №509 зокрема передбачено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом восьмим цього пункту.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, за приписами п. 5 якої такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала завідомо недостовірні відомості.

У відповідності до абз.7 ч.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Згідно з п.п. 2, 3 Порядку №509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: - прізвище, ім`я та по батькові; - громадянство; - дата та місце народження; - стать; - відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); - відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому пункту 2 цього Порядку; - відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; - адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; - обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; - відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; - відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; - відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); - відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.

Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Заява про взяття на облік підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах сьомому - десятому пункту 2 цього Порядку. Таким особам повідомляється про обробку, використання, зберігання та надання органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам надання публічних послуг в межах повноважень, визначених законом, Адміністрації Держприкордонслужби, Мінцифри та Мінфіну для верифікації персональних даних заявника та особи, від імені якої подається заява, відповідно до вимог Закону України Про захист персональних даних.

Взяття на облік заявника у разі зміни фактичного місця проживання/перебування здійснюється відповідно до пунктів 9 і 9-1 цього Порядку.

Інформація про персональні дані внутрішньо переміщених осіб може передаватися до агенції ООН та Міжнародного Комітету Червоного Хреста за згодою заявника або його законного представника для надання допомоги.

У разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб (п. 7-1 Порядку № 509).

Відповідно до встановлених обставин справи, спірне рішення відповідача було прийнято на підставі п.5 ч.1 ст. 12 Закону №1706-VII, у зв`язку із поданням недостовірних відомостей позивачем, а саме, що згідно наказу від 31.08.2023 року №262-вк/дфн була зарахована за кошти державного бюджету до складу студентів першого курсу денної форми навчання факультету інституту ННМІГІ ОС Магістр за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія. У 2021, 2022, 2023 навчальних роках в ОПМУ було встановлено змішану форму навчання.

На вказаних обставинах наголошує скаржник і у своїй апеляційній скарзі.

Однак такі доводи та обґрунтування відповідача апеляційний суд вважає необґрунтованими та помилковими, оскільки, в матеріалах справи наявне власноручно написане позивачкою на ім`я начальника Управління соціального захисту населення в Пересипському районі пояснення у якому вона вказала, що з січня 2022 року вона поїхала додому, навчання було дистанційно.

Згідно з п. 4 Постанови КМ України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» № 509, підтвердженням місця реєстрації, зокрема, є: документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Апеляційний суд погоджується з зауваженням суду першої інстанції про те, що норми чинного законодавства не передбачають встановлення фактичного переміщення особи з певної території у разі наявності документу з відміткою про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів підтверджується факт реєстрації позивача на території проведення бойових дій, що відповідачем жодним чином не спростовано.

З урахуванням викладеного, підтверджується обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що позивач перемістилась з території, що розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій та або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом.

Викладене у сукупності та те що усі необхідні відомості були указані позивачкою під час звернення із заявою про взяття на облік та поясненнях, ставить під сумнів обґрунтованість доводів відповідача про зазначення позивачем завідомо недостовірних відомостей.

Колегія суддів приймає до уваги, що Порядок № 509 не містить положень щодо часу, коли особа має внутрішньо переміститись, або факту повторності такого переміщення, для того, щоб вона мала право на допомогу.

Доцільно також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 16.09.2021 у справі №826/11638/18, у якій суд касаційної інстанції указав, що згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Верховний Суд зазначив, що законодавець не пов`язує виникнення статусу внутрішньо переміщеної особи зі строком проживання на певній території та не містить застережень щодо типу проживання на території: постійного, переважного або тимчасового.

Оцінюючи доводи апелянта, судова колегія враховує також, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, передбачає прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

З огляду на викладене, суд першої інстанції гуртовано відзначив в судовому рішенні, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Відтак, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до наведеного, апеляційний суд аналізуючи спірне рішення в контексті надання оцінки доводам скаржника зауважує, що скасовуючи довідку, відповідач не з`ясував усіх дійсних обставин, зокрема не з`ясував у якому форматі відбувалось навчання позивачки та залишив поза увагою дійсну причину й факт переміщення з території адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та яка визначена в переліку №204, та є адресою покинутого місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч.1 ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем або під час прийняття заяви або в подальшому приймались будь-які спроби для з`ясування обставин пов`язаних зі спірним питанням, про які вказувалось вище, з метою з`ясування питання стосовно виникнення у позивачки станом на час звернення із відповідною заявою підстав для отримання довідки ВПО та відповідних виплат.

Під час прийняття заяви та видачі Довідки ВПО, яка в подальшому спірним рішенням відповідача була скасована, про жодні невідповідності або про необхідність надання додаткових документів для встановлення певних фактів та обставин, службовими особами відповідача не зазначалось.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду судового рішення у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття спірного рішення, відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування такого рішення.

Жодним доводом апеляційної скарги указаного висновку суду першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів - не спростовано.

Умови створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних) визначає Порядок створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 646 (далі Порядок 646).

Згідно з п.3 Порядку№ 646 інформація до бази даних вноситься структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - уповноважені органи) в електронній формі на підставі поданої внутрішньо переміщеною особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики.

База даних дає змогу обробляти персональні дані зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб відповідно до вимог Закону України Про захист персональних даних.

Якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога) визначає Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 (далі Порядок №332).

Пунктом 2 Порядку №332 визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Відповідно до п.6 Порядку №332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія.

Враховуючи встановлені та зазначені вище обставини, оскільки з відповідною заявою в тому числі, із заявою про призначення допомоги позивачка зверталась у серпні 2022 року, довівши при цьому станом на час подання такої заяви наявність у неї обставин, які дають право як на взяття її на облік ВПО так і для призначення відповідної допомоги, є вірним й висновок суду першої інстанції про задоволення й похідних вимог позивача також є такими, що піддягають задоволенню.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також Європейський суд з прав людини у справі Лелас проти Хорватії зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, Ґаші проти Хорватії, Трґо проти Хорватії).

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та вірних висновків суду попередньої інстанції.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Повний текст постанови складено та підписано 29 липня 2025 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова