Справа № 756/12540/24
Суддя: Примак-Березовська О. С.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/756/24/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 липня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

за участі секретаря - Донеска А.Є.,

представника позивача - Жукова В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання притиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

I.Cтислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністатривне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що постанова № 526 від 27 вересня 2024 року, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) майором ОСОБА_2 , складена з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню.

У відзиві представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. У своїй заяві зазначає, що відповідач, при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністативної відповідальності, належним чином врахував усі обставини, розглянув справу у порядку, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КупАП), та прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону.

II. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив заяву задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, однак причину та поважність неявки суду не повідомив.

Суд зауважує, що відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

III. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Правовідносини, що склалися між сторонами, стосуються притягнення до адміністративної відповідальності громадян за порушення законодавства про проходження військової служби, мобілізації та військового обліку.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2024 року на ім`я позивача виписано повістку № МГ/121642 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10 серпня 2024 року.

Позивач отримав повістку № МГ/121642 про виклик, що підтвердужється наявною в матеріалах справи розпискою з особистим підписом особи, однак у визначений час не з`явився, про причину неявки не повідомив (а.с.37).

Відповідно до звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві за вих. № 9179/46 від 17 вересня 2024 року щодо доставлення громадян, які порушують вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в порядку статті 259 КУпАП, позивача оголошено у розшук з метою доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 та складання протоколу про адмінітативне правопорушення (а.с.40).

27 вересня 2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшим лейтенантом ОСОБА_3 було встановлено факт неявки позивача за викликом 10 серпня 2025 року та складено протокол № 526 (а.с.4,38-39).

Зі змісту протоколу № 526 вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак зазначені відомості не зафіксовані у встановленому законом порядку.

В протоколі № 526 містяться пояснення позивача, де зазначено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з перебування на лікарняному.

Судом встановлено, що позивач перебував на лікарняному в період з 9 серпня 2024 року по 18 вересня 2024 року, а тому не міг прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 з поважних причин. На підтвердження позивач надав медичний висновок № ЕР37-5НК6-3ФФК-9773 від 9 серпня 2024 року про тимчасову непрацездатність (а.с.5 зі зворотнього боку).

В подальшому, на підставі протоколу № 526, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністативного правопорушення, передбаченого частино 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністативні правопорушення (далі - КУпАП). Вказаною постановою накладено на позивача стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн (а.с.5,41).

У поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що протокол № 526 від 27 вересня 2024 року розглядала офіцер адміністативного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 молодший лейтенант ОСОБА_3 , яка станом на 27 вересня 2024 року не виконувала обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач стверджує, що неуповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_3 лише заповнила бланк постанови, в якому вже був наявний підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_2 та проставлена печатка.

Позивач зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він не мав наміру ухилятись від виконання своїх обов`язків. Станом на день подання позовної заяви ОСОБА_1 проходить військову службу, на підтвердження надав довідку № 2432, видану тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , про перебування на військовій службі та службову характеристику (а.с.66,80).

IV. Мотивована оцінка суду та норми права, які ним застосовані

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно статті 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статей 7, 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 3 статті 210-1 визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм інших нормативно-правових актів у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, оборони України та про військовий обов`язок та військову службу.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час розгляду судом справи.

Указом Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року постановлено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до Закону України «Про оборону» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини 1, 2 статті 17 Закону України «Про оборону» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Абзацом 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до Постанови КМУ від 28 липня 2010 року № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» (далі - Постанова № 673) поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба, підтверджена відповідними документами (довідками).

Відповідно до загальних положень Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони № 3 від 01 січня 2024 року (далі - Інструкція), керівники відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки забезпечують здійснення уповноваженими посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки заходів, спрямованих на отримання персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, щодо особи, яка не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки підтвердних документів про отримання особою виклику.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже судом встановлено, що позивач не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з перебуванням на лікарняному, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно, суд робить висновок про поважність причин неявки ОСОБА_1 у визначений у повістці час, а саме 10 серпня 2025 року, та дотримання ним положень Постанови № 673.

Суд відхиляє доводи відповідача стосовно правомірного винесення постанови № 526, оскільки уповноваженою особою порушено вимоги статтей 245, 280 КУпАП, а саме неповно з`ясовано обставини справи про адміністативне правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач наразі проходить військову службу та сумлінно виконує свій громадянський обов`язок, визначений статтею 65 Конституції України.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, характеризується наявністю вини, тобто усвідомленням особою протиправності свого діяння, однак надані матеріали справи, доводи позивача та інші обставини не підтверджують наявність умислу у діях позивача.

З урахуванням вимог статті 9 КУпАП, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КупАП, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 132, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову № 526 від 27 вересня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_5 , у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частною 3 статті 210 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 24 липня 2025 року.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА