Справа № 446/282/25
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 446/282/25 пров. № А/857/16165/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року (суддя Костюк У.І., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Кам`янка-Бузька, дата складання повного рішення 08.04.2025),

в адміністративній справі №446/282/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області,

про скасування постанови і закриття провадження у справі,

встановив:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 3955260 від 28.01.2025 року, винесену інспектором ВнП «1 (м.Кам`янка-Бузька) ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області лейтенантом поліції Макуховською А.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої за ч.1 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.04.2025 в задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. У пункті 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються» не зазначені жодні докази. Постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП. Суд першої інстанції не врахував при розгляді справи ту обставину, що при винесені постанови про адміністративне правопорушення інспектор полиці не з`ясував ряд обставин, які мають суттєве значення при розгляді цієї справи, а саме: чи винен позивач у вчинені даного правопорушення, не з`ясував факту, що ОСОБА_1 зупинився під заборонений знак у зв`язку з несправністю транспортного засобу, а тому зупинка була вимушена. Зупинка була вимушена, оскільки несправність автомобіля унеможливлювала подальший безпечний та контрольований рух транспортним засобом, тобто зумовлена причинами незалежними від волі особи. Факт технічної несправності автомобіля і у зв`язку з цим вимушеної зупинки підтверджується, зокрема відеозаписом з місця події, на якому ОСОБА_1 пояснює працівникам поліції про те, що він здійснив вимушену зупинку транспортного засобу. Відповідачем ГУ НП у Львівській області не надано жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити адміністративний позов.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу необхідно задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.01.2025 серії ЕНА №3955260, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як водія транспортного засобу «FORD FIESTA» д.н.з. НОМЕР_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку з тим, що 28.01.2025 року о 16:37:43 в м. Кам`янка-Бузька Львівської області по вул. Генерала Чупринки, 1, керуючи автомобілем марки «FORD FIESTA» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34. здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, чим порушив п.8.4 «в» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 13).

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи у вказаній справі рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що поліцейським СРПП ВП 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області правомірно винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування спірної постанови суд не вбачав.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, згідно із п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 ПДР визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема підпункт «в» вказує на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За правилами розділу 33 вказаних Правил, знак 3.34 «Зупинку заборонено» є заборонним, відповідно якого забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом доказування у спірному випадку є здійснення позивачем зупинки в зоні дії знаку 3.34 Зупинку заборонено.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З матеріалів справи видно, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 28.01.2025 року о 16:37:43 в м. Кам`янка-Бузька Львівської області по вул. Генерала Чупринки, 1, керуючи автомобілем марки «FORD FIESTA» д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34. здійснив зупинку в зоні дії даного знаку, чим порушив п.8.4 «в» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження обставин порушення ОСОБА_1 законодавства про дорожній рух (Правил дорожнього руху) про вчинення позивачем порушень ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, відповідач не надав адміністративному суду ні відзиву на позову заяву, ні відзиву на апеляційну скаргу, а отже не заперечив у визначеному законом порядку доводів та вимог позивача.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у вчиненні такого правопорушення. Наявність події правопорушення та вини особи доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Апеляційний суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, фабула якого вказана в оскаржуваній постанові і відповідачем у справі таких доказів не надано.

Водночас колегія суддів зазначає, що спірна постанова, не є достатнім та цілком об`єктивним доказом, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Інших належних та достатніх доказів вчинення позивачем пред`явленого у вину адміністративного правопорушення відповідач суду не надав.

Апеляційний суд приймає до уваги і те, що відповідач не скористався правом подання відзиву як на позовну заяву, так і на апеляційну скаргу, в яких би виклав свої заперечення щодо суті спору.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а отже спірну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕНА №3955260 від 28 січня 2025 року належить скасувати, задовольнивши відповідні позовні вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача знаходять своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції щодо доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції розгляд адміністративної справи проведено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для його скасування та прийняття нової постанови, з врахуванням приписів частини третьої статті 286 КАС України.

Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги шляхом стягнення таких витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої та апеляційної інстанцій підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи платіжними інструкціями.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 01 квітня 2025 року в адміністративній справі №446/282/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови і закриття провадження у справі скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3955260 від 28 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок сплаченого за подання адміністративного позову та судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійки сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
С. П. Нос
Повний текст постанови суду складено 28.07.2025 року