Справа № 300/6143/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року

м. Київ

справа № 300/6143/24

адміністративне провадження № К/990/2180/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником Дяченком Олексієм Володимировичем, на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 (суддя Микитин Н.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 (суддя-доповідач Матковська З.М., судді: Гінда О.М., Ніколін В.В.),

УСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), в інтересах якого діє представник Дяченко Олексій Володимирович (далі - представник позивача), 08.08.2024 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 22.11.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

- зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат з 22.11.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 01.01.2023 по 28.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023;

- зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат з 01.01.2023 по 28.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

2. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску.

3. На виконання вимог ухвали від 16.08.2024 представник позивача подав заяву про поновлення строків звернення до суду, в якій зауважив, що передбачений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) тримісячний строк починає свій відлік з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Ураховуючи, що відомості щодо нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення відповідачем було надіслано листом від 24.07.2024, з цей позов подано 08.08.2024, а тому тримісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено.

4. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду та повернуто позивачу позовну заяву до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії з усіма доданими до неї матеріалами.

5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 залишено без змін.

6. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався 19.07.2022 і мав би закінчитися 19.10.2022, якби не положення пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, на підставі яких цей строк був продовжений до 30.06.2023. На переконання судів обох інстанцій, протягом усього цього періоду (з 19.07.2022 до 30.06.2023) позивач мав право - у межах строку - звернутися до суду з позовом щодо невиплати йому належного грошового забезпечення за періоди з 22.11.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 28.04.2023, проте позивач звернувся до суду 09.08.2024, тобто через більше, ніж 11 місяців після того, як Уряд припинив дію карантину на всій території України.

6.1. Також суди попередніх інстанцій звернули увагу, що не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду отримання позивачем листа від 24.07.2024 №09/А-1298/1341 від відповідача у відповідь на звернення, оскільки вказаний документ свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в спірному випадку.

7. Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, покликаючись на порушення норм процесуального права представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

8. На обґрунтування касаційної скарги представник позивача зазначив, що наказ про звільнення не є письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені при звільненні, оскільки з наказу неможливо встановити розміри сум щомісячного грошового забезпечення в період з 22.11.2022 по 28.04.2023 та одноразових видів грошового забезпечення за 2022 - 2023 роки.

8.1. Представник позивача наголосив, що враховуючи частину другу статті 233 КЗпП України та статтю 30 Закону України «Про оплату праці» обов`язок письмового повідомлення про нараховане та виплачене грошове забезпечення (заробітну плату) з розшифровкою по видах із зазначенням конкретних сум покладається безпосередньо на роботодавця, а перекладання відповідальності з роботодавця на робітника за неповідомлення про виплачену заробітну плату є недопустимим.

9. Ухвалою від 03.02.2025 Верховний Суд відкрив касаційне провадження з підстав правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема, положень пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо підстав для повернення позовної заяви.

10. Представник відповідача подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому військова частина НОМЕР_1 зазначила, що грошове забезпечення є щомісячним платежем, а тому з дня отримання грошового забезпечення в будь-якому разі позивачу його розмір був відомий, та він мав дізнатися про порушення своїх прав. Також відповідач зауважив, що оскільки позовні вимоги позивача виникли під час проходження служби, то, відповідно, відповідач звільнений від обов`язку вручення повідомлення про отримані суми щомісячного грошового забезпечення, як на це вказує представник позивача в касаційній скарзі, посилаючись при цьому на положення статті 233 КЗпП України.

11. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

12. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

13. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

14. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

15. На стадії касаційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є порушення відповідачем законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі належного позивачу грошового забезпечення за період з 22.11.2022 по 28.04.2023 та грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки.

16. Водночас Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголосив, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

17. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

18. Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

18.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

18.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

19. З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.

20. У постанові від 21.03.2025 Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі №500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);

22.1. У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).

23. Ураховуючи, що невиплата спірних сум грошового забезпечення позивача охоплює період з 22.11.2022 по 28.04.2023, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що до спірних правовідносин у цій справі належить застосовувати норми статті 233 КЗпП України у редакції після 19.07.2022.

24. Разом з тим, згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

25. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2, карантин, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, скасовано 30.06.2023.

26. Судова палата в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 констатувала, що, з урахуванням приписів пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023.

27. Ураховуючи, що спір у справі, що розглядається, полягає у виплаті грошового забезпечення з 22.11.2022 по 28.04.2023 та грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки в неналежному розмірі, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина перша статті 233 КЗпП України, яка початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову пов`язує з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

28. Водночас суди обох інстанцій, дійшовши висновку щодо пропуску строку звернення до суду, не зазначили, яка частина статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що, у свою чергу, впливає на дату, з якою закон пов`язує початок обчислення процесуального строку, а лише формально покликалися на факт припинення дії карантину в Україні.

28.1. Також суди попередніх інстанцій не надали правову оцінку впливу перебування ОСОБА_1 на військовій службі в період воєнного стану на дотримання ним строку звернення до суду з позовом, який пов`язаний з проходження такої служби.

29. Отже, вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суди попередніх інстанцій не з`ясували дату, з якою частина перша статті 233 КЗпП України пов`язує початок обчислення строку звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, а саме: день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

30. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення процесуального питання, у зв`язку з чим суди обох інстанцій дійшли передчасного висновку про недотримання позивачем передбаченого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду з цим позовом та, як наслідок, повернення позову позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

31. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

32. Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та за наслідками її перегляду постанови суду апеляційної інстанції про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

33. Ураховуючи результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

44. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Дяченком Олексієм Володимировичем, задовольнити.

2. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 скасувати.

3. Справу №300/6143/24 направити для продовження розгляду до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

4. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не оскаржується.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська