Справа № 600/2213/25-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/2213/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 14 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 15/в від 11.08.2023 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю її чоловіка, передбаченої Постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу розмірі 15000000 гривень, як члену сім`ї загиблого ОСОБА_2 у період дії воєнного стану, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та здійснити виплату ОСОБА_1 такої одноразової грошової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій Міністерства оборони України щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги розмірі 15000000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув у період дії воєнного стану, смерть пов`язана із захистом Батьківщини. У позові зазначено, що на момент смерті військовослужбовця ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), позивач, будучи громадянкою Російської Федерації, яка постійно проживала на території України та перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим, мала право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, оскільки положення законодавства, якими заборонено виплату вказаної допомоги громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь, набули чинності 30.09.2022, тобто після дати смерті військовослужбовця, з якою законодавство пов`язує набуття права на отримання одноразової грошової допомоги. Таким чином, позивач вважає, що внесені законодавством зміни після смерті військовослужбовця жодним чином не позбавляють її права на отримання одноразової грошової допомоги як члену сім`ї військовослужбовця, який загину у період дії воєнного стану, захищаючи Батьківщину.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано відзив на позов, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позову. Вказує, що під час прийняття оскаржуваного рішення комісією правомірно застосовано положення Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 р. № 1066, що набула чинності 30.09.2022), згідно з якими виплата одноразової грошової допомоги розмірі 15000000 гривень у зв`язку із смертю військовослужбовця не здійснюється, зокрема громадянам Російської Федерації або Республіки Білорусь. При розгляді документів встановлено, що позивач є громадянином Російської Федерації, а тому не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн. Також у відзиві представником відповідача зазначено, що посилання позивача у позові на ч.1 ст. 58 Конституції України стосовно незворотності нормативно-правових актів у часі стосуються лише вже реалізованих, завершених правовідносин, і не охоплює незавершені адміністративні процедури.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вкотре акцентувалась увага суду щодо протиправності прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у виплаті одноразової допомоги позивачу з огляду на незастосування положень законодавства, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, в ході судового розгляду справи представником відповідача подавалася заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача заперечував щодо залишення позовної заяви без розгляду у цій справі.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та проходив військову службу у військові частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 загинув під час бойових дій в районі населеного пункту Карлівка Донецької області, група потрапила під ворожий артилерійський обстріл, в результаті чого ОСОБА_1 отримав поранення несумісне з життям. Смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та має право на постійне проживання в Україні згідно посвідки № НОМЕР_2 від 12.07.2019, дата закінчення строку дії посвідки 11.07.2029.

ОСОБА_1 зверталася до уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 гривень як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у період дії воєнного стану відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Згідно з витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.08.2023 №15/в, ОСОБА_1 відмовлено призначенні частки одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168, оскільки вона являється громадянкою російської федерації, а тому не має права на виплату одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ) передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Пунктом 2 Постанови № 168 (в редакції, що діяла на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (абз. 1 п. 2 зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року № 1066).

Абзацами 2 - 4 пункту 2 Постанови № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

З аналізу викладених вище положень законодавства, що діяло на момент смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) слідує, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою російської федерації та членом сім`ї (дружиною) загиблого військовослужбовця, мала право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн.

При цьому датою виникнення права позивача на отримання вказаної допомоги є 07.08.2022 - дата загибелі ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.09.2022), що узгоджується із приписами пункту 2 Постанови №168.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 №1066 "Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168" внесено зміни до пункту 2 постанови КМУ №168, згідно яких абзац перший після слів і цифр "передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнити словами ", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору". Вказана постанова набула чинності 30.09.2022.

Отже, з 30.09.2022 громадяни російської федерації втратили право на отримання частки одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн.

Як зазначалося судом вище, згідно витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.08.2023 №15/в, ОСОБА_1 відмовлено призначенні частки одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168, оскільки вона являється громадянкою російської федерації, а тому не має права на виплату одноразової грошової допомоги. Будь-які інші підстави для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги оскаржуване рішення не містить.

Суд зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач керувався приписами пункту 2 Постанови КМУ №168 (в редакції змін, внесених постановою №1066, що діяли на момент прийняття оскаржуваного рішення), які унеможливлювали виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168, громадянам російської федерації.

Таким чином, при вирішенні даного спору слід з`ясувати чи правомірно відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, застосував положення пункту 2 Постанови КМУ №168, що набули чинності з 30.09.2022, тобто після виникнення у позивача права на отримання частки одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка під час дії воєнного стану, який загинув внаслідок захисту Батьківщини.

Так, згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях "нового" нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності "новим" (переживаюча дія).

Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.

Вказані висновки щодо застосування дії нормативно-правового акту в часі викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 по справі № 9901/315/20.

Беручи до уваги зміст ст. 58 Конституції України та викладені вище висновки Великої Палати Верховного Суду щодо дії нормативно-правових актів у часі, суд зазначає, що в даних правовідносинах відповідач, вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі чоловіка, повинен був застосувати положення постанови №168, які мали місце на момент їх виникнення, тобто на дату загибелі ОСОБА_2 07.08.2022, та передбачали право позивача на отримання частки ОГД.

Проте, приймаючи оскаржуване рішення в цій справі, відповідач застосував зворотну дію пункту 2 постанови №168 (в редакції змін, внесених постановою №1066), яка набула чинності з 30.09.2022, тобто після моменту набуття позивачем права на отримання ОГД внаслідок загибелі чоловіка під час дії воєнного стану, що фактично позбавило позивача права на отримання вказаної допомоги (погіршило правове становище позивача), що суперечить приписам ст. 58 Конституції України та зазначеній вище правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 по справі № 9901/315/20.

Крім того, згідно приписів статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналіз наведеної норми вказує на неможливість звуження існуючих прав і свобод осіб шляхом прийняття нового правового врегулювання або ж внесенням змін до діючого законодавства.

Разом з тим, застосувавши положення постанови №168 (в редакції змін, внесених постановою №1066), які набули чинності із 30.09.2022, під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач фактично позбавив позивача права на отримання ОГД, яке в неї виникло до прийняття відповідного правового врегулювання.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №168, відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю її чоловіка.

Разом з тим, при вирішенні даного спору слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, який запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося і у рішеннях національних судів, зокрема у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а та Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі №2а-204/12).

Зважаючи на правові висновки Європейського суду з прав людини та національних судових органів, ефективність захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення його права.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується, що смерть ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини. При цьому, оскаржуване рішення не містить будь-яких інших підстав для відмову позивачу у призначенні ОГД, окрім наявності російського громадянства.

Відтак, з метою обрання належного способу захисту порушеного права позивача, суд зобов`язує відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу розмірі 15000000 гривень, як члену сім`ї загиблого ОСОБА_2 у період дії воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до задоволення у повному обсязі з підстав, наведених у мотивувальній частині цього рішення.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, який підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 14 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 11.08.2023 №15/в, у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю її чоловіка ОСОБА_2 у період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02. 2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

3. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу розмірі 15000000,00 грн, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у період дії воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судові витрати (судовий збір) у сумі 968,96 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - Міністерство оборони України (проспект Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049, Код ).

Суддя І.В. Маренич