Справа № 420/811/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/811/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАФРОСТ» (вул. Центральна, 1-Е, с. Бурлача Балка, м. Чорноморськ, Одеська область, 68000) до Волинської митниці (вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Любомирський район, Волинська область, 44350) про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

08.01.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАФРОСТ» до Волинської митниці, в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/100436/1 від 25.12.2024 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 року головуючим по справі визначена суддя Токмілова Л.М.

Ухвалою суду від 10.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (суддя Токмілова Л.М.).

Ухвалою суду від 17.02.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Волинської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

У зв`язку з перебуванням судді Токмілової Л.М. у відпустці, 27.05.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, згідно з яким головуючим по справі визначена суддя Катаєва Е.В.

Ухвалою суду від 30.05.2025 року прийнято до провадження справу, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що між ТОВ «Аквафрост» та компанією «Ocean Choice International» (Канада) укладено контракт №19/08/21-58 від 19.08.2021 року, відповідно до якого останній зобов`язується поставити на користь ТОВ «Аквафрост» товар.

Відповідно до вказаних умов контракту позивачу контрагентом поставлено товар (креветки) та з метою здійснення митного оформлення 25.12.2024 року подано митну декларацію №24UA75U8.

Однак відповідачем оформлення 25.12.2024 року прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/100436/1 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/003568.

Представник позивача вважає прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Оскаржуване рішення прийняте, оскільки митний орган вважав, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме: 1) вартість перевезення товару за межами митної теріторії України нижча ніж вартість перевезення товару на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експулатаційних матеріалів, та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товару; 2) прайс-лист відповідно до VІI статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу; 3) відповідно рахунку від 20.112.2024 №VPO21283 вартість послуг становить 1322,5 євро, однак до митної вартості товару включені витрати в сумі 534,91 євро.

Представник позивача зазначає, що у всіх наданих ТОВ «Аквафрост» документах абсолютно всі числові значення є однаковими та немає жодних невідповідностей та розбіжностей між ними.

При цьому, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю.

Щодо витрат на транспортування представник зазначив, що митний орган не може ставити під сумнів зміст наданого рахунку про вартість перевезення від 24.12.2024 року №772, оскільки не наділений такими повноваженнями. Сторони вільні в виборі способу та порядку співпраці та взаємодії щодо виконання своїх зобов`язань та мають право в будь-який час вносити зміни у вже існуючі домовленості, змінювати чи доповнювати їх. На формування вартості перевезення впливають ряд чинників, в тому числі та не виключно факт дії воєнного стану в країні, що став причиною збільшення вартості перевезення по всій території України, з урахуванням відповідних ризиків.

Також представник зазначив, що жодним нормативним актом не передбачено як саме повинен виглядати прайс-лист і що зазначений документ є обов`язковим для подачі при проведенні процедури розмитнення товару. Відповідач не встановив факт того, що постачальник товару є виробником і постачальником іншого товару окрім креветок. Тому посилання на зазначену обставину жодним чином не впиває на визначення ціни та митної вартості товару.

Крім того, в рахунку від 20.12.2024 №VPO21283 проведено розрахунок вартості на вагу нетто 24 725 кг, а у всіх вантажних документах і фактично завезено на митну територію України товар вагою нетто 10 000 кг. Таким чином, проведений та включений до митної вартості розрахунок на доставку 10 000 кг товару, яка склала 534,91 євро, що включено до вартості товару при проведенні його розмитнення.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги.

До суду від представника Волинської митниці надійшов відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками.

Під час перевірки документів встановлено, що подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: 1) вартість перевезення товару за межами митної території України нижча ніж вартість перевезення товару на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експулатаційних матеріалів, та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товару; 2) прайс-лист відповідно до VІI статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу; 3) відповідно рахунку від 20.112.2024 №VPO21283 вартість послуг становить 1322,5 євро, однак до митної вартості товару включені витрати в сумі 534,91 євро.

Щодо транспортних витрат представник відповідача зазначив, що за даними з Інтернет джерел середньомісячна вартість дизельного пального в Україні в грудні місяці 2024 року не перевищувала вартість дизельного пального за аналогічний період в Республіці Польща, а навпаки була ще нижчою. Разом з відповідно до п.п. 170.9.1 ПКУ неоподаткований розмір добових витрат у 2024 році становить: для відряджень по Україні - не більш як 0,1 розміру мінімальної зарплати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження - 710 грн ( 7 100 грн х 10%); для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим НБУ, в розрахунку за кожен такий день, тобто максимальна сума відрядних витрат за кордоном є значно вищою за аналогічну суму на території України.

На думку відповідача вищезазначені обставини свідчать про ймовірне заниження транспортних витрат до кордону України.

Також представник відповідача зазначив, що прайс-лист був самостійно поданий декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до положень ч.6 ст.53 МК України зазначеної статті. Прайс-лист необхідній не для безпосереднього підтвердження здійснення господарської операції, а задля можливості, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, здійснення перевірки числового розрахунку митної вартості товару.

У зв`язку з тим, що поданий декларантом для здійснення митного контролю та митного оформлення прайс-лист не відповідає вищезазначеним вимогам, у митного органу виник сумнів щодо заявленої декларантом вартості товару.

Також відповідно інформації, зазначеної в гр. 44 МД №24UA75U8 від 25.12.2024 року до митного оформлення декларантом подано пакувальний лист б/н від 04.11.2024 року, в якому зазначено номер контейнеру - SUDU5227676 (той самий, що й у ветеринарному сертифікаті), однак зазначена маса нетто товару становить 24 725 кг, що не відповідає, масі товару, зазначеній в ветеринарному сертифікаті.

Вказана розбіжність у масі товару й викликала сумнів митного органу щодо включення до митної вартості товару витрат на вантажно-розвантажувальні роботи в порту призначення в сумі 534,91 євро, а не 1322,57 євро, відповідно рахунку від 20.12.2024 №VPO21283.

Представник вважає, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, вказане виключало можливість перевірки митним частини 1 статі 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Також представник відповідача зазначає, що декларантом надіслано лист, яким повідомлено, що ТОВ «Аквафрост» додаткові документи надавати не буде. Таким чином, декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МКУ та не спростовані наявні розбіжності у документах.

Зазначені обставини у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митниці у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

При цьому митницею було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим по по товару №1 на рівні 5,18 дол.США/кг за МД №UA110130/2024/029693 нiж заявлено декларантом.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що всі кількісні та вартісні показники в наданих документах є тотожними, не є підробними, жодний із доданих документів не містить розбіжностей у числових значеннях та підтверджує це наданими з позовом додатками.

Зазначив, що відповідач самостійно та безпідставно визначив іншу відстань по маршруту по відрізку Клайпеда Ягодин, а саме 978 км., аніж вказано в доданих документах 850 км., тому отримав інший розрахунок вартості, що нижчим за реальний. Окрім того, відповідач намагається довести, що саме визначена ним відстань є реально вірною, однак такі доводи є необґрунтованими та недоведеними.

Представник позивача вважає, що відповідач не надав доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

При цьому, відповідач використав як джерело інформації МД №24UA100130/2024/029693 без зазначення дати її видачі, однак не надав копію зазначеної МД до матеріалів справи разом із відзивом. Зазначене не дає можливості визначити, коли була видана зазначена митна декларація і чи є вказаний в ній товар та інші умови ідентичними із товаром, що вказаний в МД №4UA75U8 від 25.12.2024.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що 19.08.2021 року між позивачем ТОВ «Аквафрост» (покупець) та компанією «Ocean Choice International» (Канада) (постачальник) укладено контракт №19/08/21-58, відповідно до п.п.1.1-1.2 якого Постачальник зобов`язується передати покупцю товар, зазначений в інвойсі до цього контракту, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість, в термін і на умовах, передбачених цим контрактом. Номенклатура, асортимент, кількість і вартість, а також інші необхідні характеристики товару, попередньо узгоджені сторонами, вказуються в інвойсі, який є невід`ємною частиною даного контракту. Поставка здійснюється на адресу покупця. Покупець приймає товар і бере на себе зобов`язання за розрахунками з постачальником.

Згідно п.4.1 контракту ціни на поставлені товари повинні бути узгоджені сторонами. Вони вказуються в інвойсі на кожну поставку товару.

На виконання умов контракту контрагентом позивача складено проформу-інвои?с №ОСІ141066 від 21.10.2024 та інвои??с №ОСІ141066 від 04.11.2024, в якому визначено поставку товару (криветки) загальною вартістю 74 175,00 дол. США за 24 725 кг товару.

З метою митного оформлення вказаного товару ТОВ «Аквафрост» подано до Волинської митниці митну декларацію №24UA75U8 від 25.12.2024 року, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору.

Згідно з п.31 МД №24UA75U8 від 25.12.2024 року позивачем поставлено 10 000 кг товару (криветки). Тобто здійснено поставку лише частини товару згідно інвойсу №ОСІ141066 від 04.11.2024.

Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу поданий відповідний пакет документів відносно кожної митної декларації згідно з МК України (контракт, інвойси та інші документи).

Проте 25.12.2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/100436/1 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/003568.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 25.12.2024 року №UA205140/2024/100436/1 вказано, що надані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

1) згідно рахунку на оплату від 24.12.2024 №772 витрати на транспортування по маршруту Клайпеда (Литва) Ягодин становлять 71 000 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 978 км; транспортні витрати становлять 72,6 грн/км(71000/978). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту / Ягодин - Київ становить 45000 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 510 км, що становить 88,3 грн/км (45000/510). З огляду на зазначене вартість перевезення товару за межами митної території України нижча ніж вартість перевезення товару на території України, що ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів, та наявність платних доріг у країнах, через які здійснювалось перевезення товару;

2) прайс-лист відповідно до VІI статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу;

3) відповідно рахунку від 20.112.2024 №VPO21283 вартість послуг становить 1322,5 Євро, однак до митної вартості товару включені витрати в сумі 534,91 Євро.

Рішенням повідомлено декларанта про необхідність подання додаткових документів, зокрема: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) банківський платіжний документ, що стосується оцінюваного товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що на вимогу митниці декларантом двічі продубльовано документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 24.12.2024 №133. Переліку запитуваних митницею документів не надано, листом від 25.12.2024 повідомлено про відсутність інших додаткових документів.

Відповідач дійшов висновку про невизнання заявленої митної вартості товару через неподання декларантом документів неспростування декларантом жодних, визначених контролюючим органом, розбіжностей.

Приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем визначено митну вартість за резервним методом, на підставі даних згідно МД від 25.12.2024 року №UA205140/2024/100436/1 щодо товару, заявленого до митного оформлення, вартість якого є більшою ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, у разі незгоди з рішеннями, права на їх оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч.3 ст.52 цього МКУ.

Представник позивача, вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткові документи лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів від 25.12.2024 року №UA205140/2024/100436/1 зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей не надано.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами договору.

В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

За приписами МКУ митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

У рішенні від 25.12.2024 №UA205140/2024/100436/1 митний орган зазначив, що заявлена митна вартість є недостовірною, оскільки, на його думку, вартість 1 км перевезення за межами України є меншою, ніж на території України, що нібито свідчить про невідповідність вартості товару. Втім, така оцінка є необґрунтованою, враховуючи наступне.

За змістом п.2 ч.11 ст.58 МКУ витрати на транспортування після ввезення не включаються до митної вартості лише за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Відповідач долучив до відзиву копії документів, які надавались декларантом до митного оформлення, в тому числі на підтвердження транспортних витрат: договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому та/або міжнародному сполученнях №25/06/2024 від 25.06.2024, заявку на перевезення №446 від 17.12.2024, рахунок на оплату №772 від 25.12.2024 та довідку №133 від 24.12.2024.

Згідно з довідкою №133 від 24.12.2024 року, в ній чітко розмежовані витрати на перевезення до митного кордону та після нього, а саме: - за маршрутом Клайпеда (Литва) м.п. Ягодин (Україна) - 71000 грн; - за маршрутом м.п. Ягодин (Україна)-Київ (Україна) - 45000 грн.

У документах, поданих до митного оформлення, відсутні відомості про відстані маршрутів. Проте у рішенні митного органу ці відстані зазначені як «орієнтовні», що вказує на те, що їх визначено суб`єктивно, без належного документального підтвердження. Отже, розрахунок вартості перевезення за 1 км, здійснений відповідачем, є умовним та побудований на припущеннях, а не на достовірних первинних документах.

Таким чином, вказані розрахунки не можуть бути використані як об`єктивна підстава для висновку про недостовірність заявленої митної вартості, а сам факт відмінності вартості транспортних послуг на різних ділянках маршруту (за межами митної території України та в її межах) не є достатнім аргументом для сумнівів у митній вартості, визначеній декларантом.

Також в оскаржуваному рішенні із обставин, які викликають в митного органу сумніви у заявленій митній вартості, зазначено те, що відповідно рахунку від 20.12.2024 №VPO21283 вартість послуг становить 1322,5 євро, однак до митної вартості товару включені витрати в сумі 534,91 євро.

Згідно з рахунком від 20.12.2024 №VPO21283 вартість вантажно-розвантажувальних робіт у порту призначення становить 1322,5 євро за обсяг 24 725 кг товару. Відповідна вага вказана й в інвойсі №ОСІ141066 від 04.11.2024. Тобто зазначена сума стосується всієї партії товару, передбаченої інвойсом.

Однак, відповідно до графи 31 МД №24UA75U8 від 25.12.2024, декларувалася лише частина товару вагою 10 000 кг. Таким чином, декларант здійснював митне оформлення лише частини партії товару, пропорційно включивши до митної вартості лише ту частину витрат, яка фактично припадає на задекларовану кількість.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо вказаних розбіжностей як таких, що свідчать про невідповідність митної вартості товару.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання Волинської митниці на прайс-лист як підставу витребування додаткових документів, враховуючи наступне.

Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, прайс-лист не є обов`язковим документом, який підтверджує митну вартість товару, тобто визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості товару.

Між тим, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обгрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17 наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Таким чином, суб`єкту владних повноважень недостатньо лише вказати на обставини, які викликали у нього сумніви, а необхідно пояснити їх зв`язок з наявністю обґрунтованих сумнівів в митній вартості товару.

Водночас, відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Отже відповідачем не спростовано жодними належними, допустимими та достатніми доказами, що документи, надані позивачем до митної декларації №24UA75U8 від 25.12.2024 не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що б могло надати митному органу підстави для висновку про неправильне визначення позивачем митної вартості.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

Між тим, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Ондак спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

В подальшому Верховний Суд підтримав вказану правову позицію, зокрема у постанові від 12.03.2025 у справі №1.380.2019.002933, у якій зазначив, що єдиною підставою для коригування митної вартості товарів слугувала інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі ЄАІС) ДФС України. Однак формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості. Слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару за МД позивача №24UA75U8 від 25.12.2024 на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередньою МД №UA100130/2024/029693 вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом.

Однак відповідачем не надано до суду копії вказаної МД №UA100130/2024/029693, а також доказів про коригування заявленої митної вартості товарів за попередньою МД, інформації щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим суд не приймає доводи митниці про обгрунтованість коригування миної вартості товару по МД позивача до митної вартості попередньої МД.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72,73,75,76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/100436/1 від 25.12.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1,3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 по справі №1.380.2019.001962 дійшов висновку, що при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову в розумінні Закону «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем за подання цього позову в електронній формі через підсистему «Електронний суд» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб із коефіцієнтом 0,8), оскільки різниця митних платежів, що підлягали сплаті з урахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні склала 170161,51 грн, що не заперечується відповідачем.

Суд вважає, що по цій справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Також у змісті позову позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, який складається з наступних послуг: 1) зустріч з клієнтом для надання консультацій вартістю 2 000 за 2 год; 2) опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини вартістю 2 000 за 2 год; 3) складання позовної заяви вартістю 4 000 за 4 год; 4) складання відповіді на відзив вартістю 2 000 за 2 год.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що заявлений розмір витрат є є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

Також представник відповідача зазначив, що разом із позовною заявою на підтвердження витрат на надання правничої допомоги не долучено ні додаткової угоди, ні акту виконаних робіт, що не дозволяє переконатися, що дійсно предметом договору є рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/000436/1 від 25.12.2024 року.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки станом на час прийняття рішення по справі позивачем лише заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу та не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є умовою відповідно до вимог ч.4 ст.134 КАС України для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат у частині витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.2, 3, 6, 7, 9, 12, 13, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАФРОСТ» (вул. Центральна, 1-Е, с. Бурлача Балка, м. Чорноморськ, Одеська область, 68000, ) до Волинської митниці (вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Любомирський район, Волинська область, 44350, код ЄДРПОУ ВП 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2024/100436/1 від 25.12.2024 року.

Стягнути з Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАФРОСТ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва