Справа № 140/8299/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

29 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/8299/25
Волинський окружний адміністративний суд в складі судді Плахтій Н.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

28.07.2025 ОСОБА_1 (далі заявник, ОСОБА_1 ) через систему Електронний суд до пред`явлення позову звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 » до набрання рішенням у справі №140/3517/25 законної сили.

Вказана заява мотивована тим, що у провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №140/3517/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2025 №1916А «Про результати службового розслідування за фактом розміщення командно-спостережного пункту 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону за межами батальйонного району оборони та безпідставної виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 посадовим особам 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону».

Зазначеним наказом суму нестачі у розмірі 2162564,05 грн віднесено на рахунок позивача та визнано винним щодо неналежного виконання обов`язків військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 », який прийнятий за результатами службового розслідування, вирішено:

командира НОМЕР_4 стрілецького батальйону майора ОСОБА_1 на підставі статей 6, 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 2162564,05 (два мільйони сто шістдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири) гривні 05 копійок.

відшкодування шкоди здійснювати в порядку, визначеному статтею 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»;

виплату майору ОСОБА_1 щомісячної премії за квітень 2025 року здійснювати з врахуванням приписів пунктів 4, 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

ОСОБА_1 вказує, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2025 №1916А «Про результати службового розслідування за фактом розміщення командно-спостережного пункту 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону за межами батальйонного району оборони та безпідставної виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 посадовим особам 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону» почав виконуватися командиром військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 звертає увагу суду, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 » істотно ускладнить виконання рішення суду, оскільки у разі виконання наказу шляхом стягнення сум нестач з грошового забезпечення позивача призведе до погіршення матеріального становища останнього та спричинить виникнення нових спорів, вимог про повернення безпідставно утриманих коштів військовою частиною НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що станом на теперішній час оскаржується сама підстава притягнення до матеріальної відповідальності та, як наслідок, вчинення військовою частиною НОМЕР_1 подальших дій щодо стягнення сум завданої шкоди, які випливають з наказу військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД, то заявник має намір звернутися з позовом до відповідача про повернення утриманих коштів.

З наведених підстав ОСОБА_1 просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи відповідно до вимог частини першої статті 154 КАС України.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, законодавець визначив лише дві підстави, за наявності яких суд може забезпечити позов, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою, третьою статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Суд зауважує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 по справі №580/5656/21.

При цьому Верховний Суд у постанові від 28.02.2024 у справі №380/14241/23 зазначив, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом встановлено, що в провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №140/3517/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2025 №1916А «Про результати службового розслідування за фактом розміщення командно-спостережного пункту 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону за межами батальйонного району оборони та безпідставної виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 посадовим особам 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону».

В межах даної справи позивач звертався із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 » до набрання рішенням у даній справі законної сили.

Ухвалою від 02.05.2025 суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, мотивуючи тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №2245ОД не є предметом розгляду у справі №140/3517/25.

Водночас, звертаючись повторно із заявою про забезпечення позову поза межами справи №140/3517/25 та зазначаючи відповідачем військову частину НОМЕР_1 , ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтував наявність спірних правовідносин саме з військовою частиною НОМЕР_1 з огляду на прийняття нею наказу від 02.04.2025 №2245ОД «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 », не вказав предмет позову, з яким він має намір звернутись до суду.

Суд звертає увагу, що в силу вимог частини другої статті 153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Отже, в заяві про забезпечення позову, яка подається до подання позовної заяви, заявник повинен зазначити, який позов він має намір подати протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, тобто зазначити предмет позову та обґрунтування необхідності його забезпечення.

Проте ОСОБА_1 у поданій заяві лише вказав про намір звернутись до військової частини НОМЕР_1 з позовом про повернення утриманих коштів в разі задоволення його позовних вимог у справі №140/3517/25, що в свою чергу вказує на те, що захід забезпечення позову, про який просить заявник, не є адекватним та співмірним із позовними вимогами.

Крім того, суд наголошує, що КАС України не передбачає можливість забезпечення позову до набрання законної сили рішенням в конкретній справі, яка вже перебуває на розгляді в суді, шляхом звернення із відповідною заявою поза межами даної справи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність передбачених пунктом 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.Б.Плахтій