Справа № 420/14135/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

Скасувати рішення Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 24 від 17.12.2024 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: - період догляду за дитиною до 3 років до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - з 05.04.1992 по 04.04.1993 у Колгоспі «Радянська Україна»; - з 03.05.1994 по 27.02.1997 у Асоціації «Восток»; - з 01.03.1997 по 12.02.2001 у КСП «Україна»; - з 01.07.2006 по 10.07.2006 в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві «Афіни»; - з 10.10.2007 по 15.10.2007 року у ТОВ «Сан та Маріуполь ЛТД».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона звернулась 17.12.2024 року до ПФУ із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровський області від 17.12.2024 № 24 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком як багатодітній матері відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказане рішення Позивач вважає незаконним та таким, що винесено з порушенням порядку прийняття рішення, порушують його право на належний соціальний захист та підлягають скасуванню, оскільки спірні періоди, які відповідач не зарахував до страхового стажу підтверджуються записами у трудовій книжці позивачки та позивачка не може нести відповідальність за правильність її оформлення та сплату страхувальником страхових внесків.

Ухвалою суду від 21.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.05.2025 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Одеській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.12.2024 року за №24 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи. Згідно розрахунку стажу із необхідного страхового стажу - 15 років, у позивача підтверджено лише 10 років 8 місяців 1 день страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії по інвалідності. Вік позивача на момент звернення з заявою - 50 років. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки не розглядало заяву в призначенні пенсії Позивачу.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Судом встановлено, що 11.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась з заявою № 6455 про призначення пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідними документами до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.12.2024 року № 24 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 15 років. Страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 10 років 8 місяців 1 день.

До загального страхового стажу не враховано періоди:

- період догляду за дитиною до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження відсутній запис про отримання паспорту (маємо лише факт народження, а не виховання);

- період з 05.04.1992 по04.04.1993 у Колгоспі "Радянська Україна", оскільки в записі про трудову участь в громадському господарстві за 1992 рік наявне виправлення та запис не завірено підписом голови колгоспу та печаткою інформація за 1993 рік відсутня (потребує уточнення довідкою);

- період з 03.05.1994 по 27.02.1997 у Асоціації "Восток", оскільки наявна значна різниця дати прийняття та дати наказу про прийняття на роботу від 20.12.1994 №282 (потребує уточнення довідкою);

- період з 01.03.1997 по 12.02.2001 у КСП "Україна", оскільки наявна значна різниця дати прийняття, дати наказу про прийняття на роботу від 06.10.1997 №19, наявне виправлення, не завірене належним чином та в Реєстрі відсутня інформація про роботу та нарахування заробітної плати (потребує уточнення довідкою та перевірки);

- період з 01.07.2006 по 10.07.2006 в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві "Афіни", оскільки в Ресстрі відсутня інформація щодо нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду;

- період з 10.10.2007 по 15.10.2007 у ТОВ "Сан і Маріуполь ЛТД", оскільки в Ресстрі відсутня інформація про надання звітності щодо нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) є спеціальним законом, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058, закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудові книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція № 162). Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд встановив, що трудова книжка ОСОБА_1 , оформлена на прізвище ОСОБА_2 , НОМЕР_1 від 15.01.1992 року, містить записи про роботу позивачки з 05.04.1992 по 04.04.1993 у Колгоспі "Радянська Україна", з 03.05.1994 по 27.02.1997 у Асоціації "Восток", з 01.03.1997 по 12.02.2001 у КСП "Україна".

Зауваження відповідача щодо періоду трудової діяльності з 05.04.1992 по 04.04.1993 у Колгоспі "Радянська Україна" з підстав наявності виправлень та не завірено запис підписом голови колгоспу та печаткою, інформація за 1993 рік відсутня є помилковими, оскільки виправлень у вказаних записах суд не встановив, а період діяльності складає з 04.04.1992 року по 20.04.1994 року. У 1993 році внесено запис про перейменування колгоспу, а не про звільнення. Запис про звільнення у 1994 році скріплений печаткою та засвідчений підписом посадової особи.

Щодо періодів роботи позивачки з 03.05.1994 по 27.02.1997 у Асоціації "Восток", з 01.03.1997 по 12.02.2001 у КСП "Україна" суд вважає, що відповідач обґрунтовано не врахував їх до страхового стажу позивачки, оскільки дійсно наявна значна різниця між датою прийняття на роботу 03.05.1994 року та 01.03.1997 року (наявне виправлення) та датами наказів про прийняття на роботу від 20.12.1994 №282 та 06.10.1997 №19, що за відсутності додаткових документів, викликає обґрунтовані сумніви у правильності зазначення періодів трудової діяльності у вказаних підприємствах.

Щодо тверджень відповідача про відсутність інформації щодо нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду за періоди з 01.07.2006 по 10.07.2006 в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві "Афіни та з 10.10.2007 по 15.10.2007 у ТОВ "Сан і Маріуполь ЛТД», суд вказує, що згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

У постанові від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

« внаслідок невиконання ТОВ «Агрофірма «Удицький цукровий завод» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року по 1 квітня 2005 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.»

Цей правовий висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17 та у постанові Верховного Суду від 11.10.2023 року у справі №340/1454/21.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи з 01.07.2006 по 10.07.2006 в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві "Афіни та з 10.10.2007 по 15.10.2007 у ТОВ "Сан і Маріуполь ЛТД».

Щодо не зарахування відповідачем періоду догляду за дитиною до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження відсутній запис про отримання паспорту, що свідчить про факт народження, а не виховання, суд зазначає, що позивачка надала суду копію паспорту громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 09.03.2023 року та копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказано, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо не зарахування періоду догляду за дитиною до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу позивачки.

Оскільки дії відповідача щодо не зарахування певних періодів роботи ОСОБА_1 оформлені відповідним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 24 від 17.12.2024 року, суд робить висновок про наявність підстав для визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Враховуючи викладене, а також те, що суд зробив висновок про протиправність оскаржуваного рішення та наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періодів: догляду за дитиною до 3 років до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; роботи з 05.04.1992 по 04.04.1993 у Колгоспі «Радянська Україна»; з 01.07.2006 по 10.07.2006 в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві «Афіни»; - з 10.10.2007 по 15.10.2007 року у ТОВ «Сан та Маріуполь ЛТД», суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Однак, з урахуванням того, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2018 року у справі № 826/1460/16 вказано, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального права, відповідні дії повинно вчинити ГУ ПФУ у Дніпропетровській області.

Також, з урахуванням того, що суд зробив висновок про наявність підстав для зарахування певних періодів до страхового стажу позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивачка сплатила 1938,00 грн. судового збору, які, з урахуванням ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України, мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні похідних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 24 від 17.12.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною до 3 років до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; періоди роботи з 05.04.1992 року по 04.04.1993 року у Колгоспі «Радянська Україна»; з 01.07.2006 року по 10.07.2006 року в Українсько-грецькому сільськогосподарському підприємстві «Афіни»; з 10.10.2007 року по 15.10.2007 року у ТОВ «Сан та Маріуполь ЛТД» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1938,00 грн..

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 25.07.2025 року.

Суддя Н.В. Бжассо