Справа № 200/3740/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року Справа№200/3740/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зауважив, що з вересня 2023 року виплату пенсії йому призупинено відповідно до рекомендацій Міністерства фінансів України, оскільки при проведенні верифікації відомостей про особу за даними Єдиного державного демографічного реєстру Державною міграційною службою України в даних, що були надані для здійснення верифікації прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІД карти) не здійснено, про що зазначено в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.11.2024. Позивач закцентував свою увагу, що він через електронний кабінет Пенсійного фонду неодноразово звертався до відповідача з вимогою поновити пенсію та пройшов ідентифікацію за допомогою Дія-підпис, але пенсію йому поновлено не було. Позивач зазначив, що відповідач протиправно припинив виплату йому пенсії з вересня 2023 року, чим порушив його конституційне право, при чому ніяких повідомлень від відповідача щодо зупинення виплати пенсії до нього не надходило. Позивач вважає, що таким чином відповідач вирішив зупинити виплату пенсії йому безпідставно.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов в якому зазначив наступне, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Покровськ (далі - Головне управління), як внутрішньо переміщена особа з м. Донецьк. Виплата пенсії проведена по 31.08.2023. Відповідач зауважив, що за результатами проведеної верифікації, згідно вимог Закону №324, по пенсійній справі позивача Міністерством фінансів України виявлено невідповідність у базах даних державних органів, а саме: в даних, що були надані для здійснення верифікації, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІD карти) не знайдено в Єдиному державному демографічному реєстрі Державної міграційної служби України. Пунктом 3 статті 49 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних. Таким чином, з 01.09.2023 виплата пенсії позивачу призупинена з урахуванням норм п.3 ст.49 Закону №1058 до надання пенсіонером оновлених документів для подальшого отримання пенсії (форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії чиним законодавством не затверджена). Відповідач зауважив, що з метою опрацювання рекомендації Мінфіну України листом №0500-0501-8/58750 від 07.07.2023 повідомлено ОСОБА_1 про необхідність надання документів, зокрема паспорту та ідентифікаційного коду. Відповідно до ч.2 ст.49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 Закону №1058. Заява про поновлення пенсії, з відповідними документами, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (пункт 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1) (далі - Порядок №22-1). Відповідач звернув увагу на те, що позивач із заявами про поновлення виплати пенсії до органів Пенсійного фонду України, а також у режимі відеоконференцзв`язку, не звертався. З урахуванням наведеного, на теперішній час для відновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутися до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства з відміткою про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації та з одночасним проходженням фізичної ідентифікації. За наведених вище норм законодавства, Головне управління не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідач зазначив, що позивач не позбавлений права на звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Поновлений позивачу строк звернення з даним адміністративним позовом до суду. Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усі наявні докази на підтвердження зазначеного у ньому; електронну пенсійну справу позивача з часу призначення йому пенсії; інформацію щодо дати припинення нарахування та виплати позивачу щомісячних пенсійних виплат та розмір заборгованості по пенсії з часу припинення нарахування та виплати; рішення про припинення нарахування та/або виплати позивачу пенсії та підстави для прийняття такого рішення у разі наявності таких надати докази на підтвердження та ознайомлення позивача з відповідним рішенням; відповіді на звернення позивача від 03.11.2024 року, 06.11.2024 року та від 14.05.2025 року.

Відповідач про відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином, про що свідчить наявність у нього реєстрації кабінету електронного суду, що вбачається з відповідної відмітки «наявність кабінету ЕС» та відмітки «доставлено» де в графі «дата встановлення статусу» зазначено 27.05.2025 року.

Позивач про наявність процесуального документу був повідомлений належним чином, шляхом надсилання на його електронну скриньку зазначену ним у позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_2 , копії ухвали про відкриття провадження по справі, що підтверджується карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду №200/3740/25 від 09.06.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID картки № НОМЕР_2 виданим від 19.04.2019, орган що видав 1438.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 17.05.2019 року №1441-, в якій фактичне місце проживання/перебування позивача зазначене - АДРЕСА_2 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як внутрішньо переміщена особа з м. Донецьк з дислокацією у м. Покровськ та отримує пенсію за віком призначеної йому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.01.2003 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується сторонами по справі.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (), в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом з наявної в матеріалах справи копії розшифровки виплати пенсії позивачу, наданої відповідачем було встановлено, що останньому були проведені виплати пенсії включно по 31.08.2023 року, в свою чергу, вже з 01.09.2023 року пенсійні виплати припинені та по час звернення з даним адміністративним позовом не поновлені, доказів протилежного до суду не надано, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

За наданою в якості доказів позивачем разом з позовною заявою копією даних з пенсійної справи позивача, з якої судом встановлено, що загальна сума призначеної пенсії - 14 384,62 грн., дата наступної виплати - 15.09.2023. Місяць останньої виплати - серпень 2023 року, сума останньої виплати - 14 384,62 грн. Виплатні реквізити: спосіб виплати пенсії - банк; назва банку - АТ «Ощадбанк»; назва філії банку - АТ «Ощадбанк» - 05665; розрахунковий рахунок - НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що позивач засобами зареєстрованого кабінету через портал Пенсійного фонду України 03.11.2024 номер звернення ВЕБ-05001-Ф-С-24_176928 звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій зазначив, що у нього з 2023 року припинили виплати пенсії та на лінії підтримки ПФУ розповіли про необхідність оновити дані. Позивачем були додані до заяви фото його документів. З урахуванням наведеного він просив поновити виплату пенсії, оскільки за допомогою Дії він не може пройти ідентифікацію оскільки пише статус «відмова».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надано відповідь від 04.11.2024 року наступного змісту: - «Ви маєте статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата пенсії призупинена відповідно до рекомендацій Міністерства фінансів України. При проведенні верифікації відомостей про особу за даними Єдиного державного демографічного реєстру Державною міграційною службою України в даних, що були надані для здійснення верифікації прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІД карти) не знайдено. Враховуючи вищезазначене, виплату пенсії буде поновлено за умови усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних та особистого звернення. Отже, у відповідності з пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок 22-1) для проходження фізичної ідентифікації та поновлення виплати пенсії, рекомендуємо Вам звернутись особисто до територіального органу Пенсійного фонду України через будь-який структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр) та надати заяву на поновлення виплати пенсії. До заяви про поновлення виплати пенсії надаються документи, передбачені підпунктами 2,3 пункту 2.1 та пунктом 2.9 Порядку 22-1, а саме: документи, що посвідчують особу та реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника; документи про місце проживання (реєстрації). Звертаємо Вашу увагу, що в разі повторного звернення для відправки інформації, що містить персональні дані, електронною поштою необхідний сертифікат шифрування кваліфікованого електронного підпису згідно з абз. 8 п.10 розділу IV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1. Також Ви можете надати звернення через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або поштою.».

Позивачем вдруге було надіслано заяву засобами зареєстрованого кабінету через Веб-портал Пенсійного фонду України від 06.11.2024 року адресованого до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій ним також були додані копії особистих документів та з проханням поновити виплату пенсії.

Відповідачем було надано відповідь від 25.11.2024 року, в якій було зазначено, що ґрунтовну відповідь щодо причини припинення виплати позивачу пенсії та умов поновлення її виплати надавалася позивачу листом від 04.11.2024 року.

Щодо третього звернення позивача до відповідача із заявою від 14.05.2025 року, відповідач зазначив у своєму відзиві на позовну заяву: - «Щодо неможливості виконання ухвали суду від 26.05.2025 Головне управління повідомляє, що відповідь на звернення ОСОБА_1 від 14.05.2025 в Головному управлінні відсутня. Головне управління звертає увагу суду, що з додатку до позову з приводу цієї заяви вбачається, що заява була зареєстрована Пенсійним фондом України за № 405049 о 16 год. 08 хв. та в цей же день була надана відповідь про відмову. Отже, заява від 14.05.2025 Головним управлінням не отримувалась.».

Варто звернути увагу, що суд в своїй ухвалі від 26.05.2025 року просив відповідача надати на адресу суду, зокрема рішення про припинення нарахування та/або виплати позивачу пенсії та підстави для прийняття такого рішення у разі наявності таких надати докази на підтвердження та ознайомлення позивача з відповідним рішенням.

В свою чергу матеріали справи не містять копії рішення про припинення нарахування та/або виплати позивачу пенсії та підстави для прийняття такого рішення.

В свою чергу відповідачем була надана копія листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.07.2023 року, в якому зазначено: - «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання рекомендацій Міністерства фінансів України повідомляє, що Вам терміново необхідно звернутися до найближчого відділу звернення громадян для проходження ідентифікації. При собі мати оригінали паспорту та ідентифікаційного коду. Додатково повідомляємо про можливість надання зазначених документів через Веб портал електронних послуг ПФУ (portal.pfu.gov.ua) з використанням електронного цифрового підпису.».

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та заяв по суті справи наданих учасниками справи, судом встановлено, що пенсійні виплати ОСОБА_1 були призупинені з 01.09.2023 року по теперішній час, доказів сплати заборгованості, так само як і доказів поновлення пенсійних виплат, відповідачем до суду не надано.

Отже спірним питанням є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії та відмови виплачувати пенсію за період з 01.09.2023 по теперішній час.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Поряд з цим, відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі №489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 540/4060/20.

Згідно статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV (у редакції чинній станом на час припинення позивачу виплати пенсії), виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 49 вказаного Закону, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що пенсійний орган має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав, передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Як вбачається з наданої відповіді відповідача від 04.11.2024 та його же відзиву на позовну заяву, підставою припинення виплати пенсії позивачу з 01.09.2023 року є: - «Виплата пенсії призупинена відповідно до рекомендацій Міністерства фінансів України. При проведенні верифікації відомостей про особу за даними Єдиного державного демографічного реєстру Державною міграційною службою України в даних, що були надані для здійснення верифікації прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІД карти) не знайдено. Враховуючи вищезазначене, виплату пенсії буде поновлено за умови усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних та особистого звернення.» та «Головне управління повідомляє, що за результатами проведеної верифікації, згідно вимог Закону № 324, по пенсійній справі ОСОБА_1 Міністерством фінансів України виявлено невідповідність у базах даних державних органів, а саме: в даних, що були надані для здійснення верифікації, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІD карти) не знайдено в Єдиному державному демографічному реєстрі Державної міграційної служби України (далі - рекомендація Мінфін України). Пунктом 3 статті 49 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних. Таким чином, з 01.09.2023 виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена з урахуванням норм пункту 3 статті 49 Закону №1058 до надання пенсіонером оновлених документів для подальшого отримання пенсії (форма рішення територіального органу Пенсійного фонду про припинення пенсії чиним законодавством не затверджена).».

Слід зауважити, що статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Зазначені обставини вказують на допущення відповідачем порушення вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, при чому з матеріалів справи судом встановлено, що рішення про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01.09.2023 відповідачем не приймалося, що не відповідає вимогам наведеного вище законодавства.

Головним управлінням під час розгляду справи не подано належних доказів, що б свідчили про наявність підстав для припинення виплати пенсії позивачу та не доведено правомірності таких дій.

При цьому посилання відповідача на п. 3 ст. 49 Закону 1058, яким передбачено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних, виявив недостовірність даних у поданих документах, а саме виявлено «невідповідність у базах даних державних органів» та «за даними Єдиного державного демографічного реєстру Державною міграційною службою України в даних, що були надані для здійснення верифікації прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІД карти) не знайдено», у зв`язку із чим припинив виплату пенсії.

Суд не приймає вказане вище обґрунтування, як законну підставу для припинення нарахування та виплати пенсії, оскільки відповідачем стосовно «При проведенні верифікації відомостей про особу за даними Єдиного державного демографічного реєстру Державною міграційною службою України в даних, що були надані для здійснення верифікації прізвище, ім`я та по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІД карти) не знайдено.» та «за результатами проведеної верифікації, згідно вимог Закону № 324, по пенсійній справі ОСОБА_1 Міністерством фінансів України виявлено невідповідність у базах даних державних органів, а саме: в даних, що були надані для здійснення верифікації, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІD карти) не знайдено в Єдиному державному демографічному реєстрі Державної міграційної служби України» в якості доказів жодних із результатів проведеної верифікації та встановлених вище підстав надано не було.

Варто зазначити, що лист Головного управління від 07.07.2023 року про необхідність позивачу особисто звернутися до найближчого відділу звернення громадян для проходження ідентифікації не є доказом того та не містить інформації того, що паспорт ОСОБА_1 з безконтактним електронним носієм у вигляді ID картки № НОМЕР_2 виданим від 19.04.2019, орган що видав 1438 не є дійсним, або його не знайдено в Єдиному державному демографічному реєстрі Державної міграційної служби України.

Додатковим варто буде зауважити також й те, що відповідач у своєму листі від 07.07.2023 року зазначає: - «Додатково повідомляємо про можливість надання зазначених документів через Веб портал електронних послуг ПФУ (portal.pfu.gov.ua) з використанням електронного цифрового підпису.», в свою чергу судом встановлено, що позивач звертався до відповідача засобами через Веб портал електронних послуг ПФУ (portal.pfu.gov.ua) тричі 03.11.2024, 06.11.2024 та 14.05.2025 року додаючи кожного разу копії своїх документів, що не заперечується учасниками справи.

Відповідач у своєму відзиві зазначає: - «Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України від 03.12.2019 №324-ІХ «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» (далі-Закон №324) за результатами опрацювання рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо: 1) призначення (перерахунку) державної виплати; 2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати; 3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати; 4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати. Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат. Головне управління повідомляє, що за результатами проведеної верифікації, згідно вимог Закону № 324, по пенсійній справі ОСОБА_1 Міністерством фінансів України виявлено невідповідність у базах даних державних органів, а саме: в даних, що були надані для здійснення верифікації, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження та документ, що посвідчує особу (у форматі ІD карти) не знайдено в Єдиному державному демографічному реєстрі Державної міграційної служби України (далі - рекомендація Мінфін України).».

Варто зазначити, що у відповідності до приписів п.3 ст.7 Закону України №324-ХІ від 03.12.2019 року «Про верифікацію та моніторинг державних виплат», органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження, зокрема приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.16 Закону №324-ХІ, за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:

1) призначення (перерахунку) державної виплати;

2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;

3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;

4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Матеріали справи не містять взагалі будь-яких доказів прийнятого рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії позивачу внаслідок здійсненої верифікації, на які він посилається як у своїй відповіді позивачу від 04.11.2024 так і у своєму відзиві на позовну заяву.

Суд вже зазначав, що згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Суд наголошує, що Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа №243/6391/17) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, жодного рішення про призупинення виплати пенсії позивачу з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідачем не приймалось.

Суд зазначає, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Будь-які мотиви з посиланням на встановлену законом підставу для припинення, зупинення чи призупинення виплати позивачу пенсії, пенсійним органом не наведені та в матеріалах справи відсутні.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому, згідно з преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII, цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII).

Відповідач зазначив також у своєму відзиві: - «Головне управління звертає увагу суду, що ОСОБА_1 із заявами про поновлення виплати пенсії до органів Пенсійного фонду України, а також у режимі відеоконференцзв`язку, не звертався. Таким чином, на теперішній час для відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно звернутися до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства з відміткою про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації та з одночасним проходженням фізичної ідентифікації.».

Суд до вищезазначеного ставиться критично, оскільки відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 року №280/4551/21, в якій зазначено наступне, що необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.

У постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, згідно з яким пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни. В той же час якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Відповідно до встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що нездійснення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. Право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність припинення відповідачем нарахування та виплати позивачу пенсії починаючи з 01.09.2023 року.

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зупинення нарахування та виплати позивачу пенсії відбулось з 01.09.2023 року по теперішній час. Ці обставини доведені та підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем по справі.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати позивачу пенсії з 01 вересня 2023 року, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити позивачу нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 вересня 2023 року та виплатити заборгованість з пенсії, яка утворилась за період її несплати у повному обсязі починаючи з дати припинення.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 18.05.2025 року.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 1211,20 грн.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії з 01 вересня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 вересня 2023 року та виплатити заборгованість з пенсії, яка утворилась за період її несплати у повному обсязі починаючи з дати припинення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 липня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець