Справа № 480/4576/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2025 р. Справа № 480/4576/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-1, Відділ Державного нагляду (контролю) у Сумській області), Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповдіач-2, Державна служба України з безпеки на транспорті) про визнання протиправною та скасування постанови від 17.04.2023 № 342507 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що вантажні перевезення здійснювались саме в межах України і є внутрішніми, в той час як обов`язок ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, та відповідальність за недотримання вказаних вимог, покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення.
Таким чином, оскаржувана постанова винесена не у відповідності до норм чинного законодавства, є незаконною і протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторонами подано до суду заяви по суті спору, зокрема, представником Державної служби України з безпеки на транспорті відзив на позовну заяву з доказами на його обґрунтування (а.с.34-47) та заперечення на відповідь на відзив представника позивача (а.с.53-55), а представником позивача - відповідь на відзив (а.с.49-50).
Так, у відзиві відповдіач-2 просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що долучені до матеріалів позову документи не свідчать про пред`явлення на момент складання акта про проведення перевірки всіх документів, визначених п.п.6.1, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340.
Після запрошення позивача для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, позивачем надано усі пояснення про те, що перевезення, які здійснювалися транспортним засобом ІVЕСО TECTOR 75Е18, днз НОМЕР_1 , були внутрішніми.
Жодних аргументів/пояснень/доказів про те, що в контексті даного правопорушення перевізником було забезпечено водія індивідуальною контрольною картою водія, під час розгляду справи не надавалося. Єдиним аргументом позивача було лише те, що перевезення вантажу були внутрішніми.
Відтак, оскільки на момент проведення перевірки індивідуальна контрольна книжка водія була відсутня, то виявлені у позивача під час перевірки порушення, зафіксовані в Акті, становлять склад адміністративно-господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", і тягнуть накладання штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тому постанова №3342507 від 17.04.2023, складена на підставі акта № 355005 від 21.03.2023, за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є правомірною.
Представник позивача подав, у свою чергу відповідь на відзив (а.с.49-50), в якому вказав, що за своїм змістом відзив на позовну заяву є нічим іншим, як набір положень нормативно-правових актів без систематизації, а також інформації, яка є хаотичною та такою, що жодним чином не спростовує позицію позивача та доводи, зазначені в позові, оскільки не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування відзиву. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем дійсно зазначалось про те, що ним здійснювалось внутрішнє перевезення, але це твердження було проігнороване, жодного доказу від позивача відповідач не вимагав.
Представник відповдіача-2 подав заперечення на відповідь на відзив (а.с.53-55), в якому заперечував проти позовних вимог підтримав та просив відмовити у задоволенні вимог, оскільки водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія. За відсутності документів, зокрема, в даному випадку, індивідуальної контрольної книжки водія, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Факт відсутності обладнання транспортного засобу позивача тахографом не заперечується позивачем, а тому водій такого транспортного засобу за приписами пункту 6.3 Положення №340 повинен був мати при собі та пред`явити посадовим особам відповідача для контролю на транспорті індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв.
Натомість 21.03.2023 при здійсненні інспекторами перевірки транспортного засобу марки IVЕСО TECTOR 75Е18, державний номер НОМЕР_1 , який використовується та належить позивачу, водієм такого транспортного засобу індивідуальна контрольна книжка водія пред`явлена не була.
Жодних заперечень водієм ОСОБА_2 в акті перевірки № 355005 від 21.03.2023 щодо відсутності/наявності на момент проведення перевірки вказаного вище документу не зазначено.
Відтак, доводи позивача не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви сторін по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-15). Одним з основних видів діяльності позивача є надання послуг таксі, вантажний автомобільний транспорт.
Згідно направлення на перевірку від 20.03.2023 №008564 (а.с.40), 21.03.2023 посадовою особою відповідача-1 проведено перевірку транспортного засобу марки IVЕСО TECTOR 75Е18, державний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу - ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , результати якої зафіксовані в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.03.2023 №355005 (а.с.16, 39).
Під час перевірки виявлено, що при наданні послуг з перевезення вантажу автомобілем марки IVECO TЕCTOR 75Е18, згідно ТТН №102-38036978 від 21.03.2023 на момент перевірки відсутня оформлена індивідуальна контрольна книжка водія, яка передбачена п.6.3 наказу Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340, чим порушено ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
При цьому, як вбачається з акта, водій зі змістом акта ознайомився та надав пояснення, що відповідно до ТТН від 21.03.2023 №102-38036978 (а.с.47) автомобіль Renault Master зламався, тому використовують IVЕСО TECTOR 75Е18, перевізником є ФОП ОСОБА_1 (а.с.16).
Як встановленому судом з відзиву та не заперечувалося позивачем, ФОП ОСОБА_1 під час розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті надано пояснення про те, що перевезення, які здійснювалися транспортним засобом ІVЕСО TECTOR 75Е18, днз НОМЕР_1 , були внутрішніми.
Не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17.04.2023, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в цьому випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 34 Закону України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі Закон України «Про автомобільний транспорт») автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Відповідно до статті 18 цього Закону з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані, серед іншого:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до вимог ст. 48 вказаного Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, і н ш і документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, і н ш і д о к у м е н т и, передбачені законодавством.
Отже, вказана норма передбачає не виключний перелік документів, визначених у статті 48 Закон України «Про автомобільний транспорт», які мають бути як у перевізника так і водія, а й інші документи, у разі, якщо вони передбачені чинним законодавством.
У свою чергу особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлено Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення про робочий час і відпочинку водіїв), згідно п.1.3 якого це Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють в н у т р і ш н і перевезення пасажирів чи/та в а н т а ж і в колісними транспортними засобами.
Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і відпочинку водіїв автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Додатково в п.6.3 вказаного Положення, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відмічено, що у випадку, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій такого транспортного засобу повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Отже, у водія, який керує транспортним засобом, що не обладнаний тахографом, серед документів, передбачених статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт, повинна бути визначені п.6.3 Положенням про робочий час і відпочинку водіїв, індивідуальна контрольна книжка або копія графіка змінності водіїв, які у розумінні статтею 48 Закону України Про автомобільний транспорт належать до інших документів, передбачених законодавством України.
У свою чергу перевірка додержання водієм режиму праці та відпочинку здійснюється органами державного контролю на автомобільному транспорті, а саме Укртрансбезпекою та її територіальними органами, з урахуванням, насамперед, вимог Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567, у редакцій чинній на час виникнення спірних відносин).
Так, згідно п.п.2,4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
За приписами п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), крім іншого, перевіряється виключно:
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
За приписами статті 49 Закону України Про автомобільний транспорт водій транспортного засобу зобов`язаний:
мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;
перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;
забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);
дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
Як встановлено судом, транспортний засіб позивача, яким керував водій ОСОБА_2 21.03.2023, не був обладнаний діючим та повіреним тахографом. Позивач вказаних обставин не заперечував.
Разом з тим, на порушення вимог п.6.3 Положення про робочий час і відпочинку водіїв та ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", під час проведення перевірки на вимогу інспекторів водієм транспортного засобу не було надано індивідуальну контрольну книжку водія, що зафіксовано в акті перевірки. Під час розгляду справи таких доказів позивачем також надано не було.
Позивач і представник позивача, обґрунтовуючи свою позицію при розгляді цієї справи не заперечують того факту, що водій, належного позивачу транспортного засобу, ОСОБА_2 , під час здійснення перевезення вантажу 21.03.2023 не мав при собі індивідуальної контрольної книжки водія, разом з тим, з посиланням на статтю 53, абзац 11 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а також Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі Інструкція №385), стверджують, що оскільки позивачем не використовувався транспортний засіб у сфері надання послуг з перевезення вантажів саме міжнародних вантажів, то ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу не є обов`язковими для нього.
Дійсно стаття 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначає організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів, абзацом 11 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність автомобільних перевізників за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку, а Інструкція №385 визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які відповідно до законодавства обладнуються контрольними пристроями (тахографами).
Однак посилання на вказані норми позивача та його представника є помилковими, оскільки ФОП ОСОБА_3 був притягнений до відповідальності на підставі абзацу 3 (а не 11) частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт та за порушення вимог статті 48 (а не статті 53) Закону України Про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення вантажів транспортним засобом не обладнаним тахографом.
При цьому, як вже зазначено вище, відповідно до положень статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт під час здійснення в н у т р іш ніх перевезень водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, у тому числі і н ш і документи, передбачені законодавством.
Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 уже зауважував, що аналіз положень статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення в н у т р і ш н і х перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством. Положеннями статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв.
При цьому, в п.6.3 Положення про робочий час і відпочинку водіїв відмічено, що якщо такого тахографу нема, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія, в якій відображаються, зокрема: маршрут руху, показник одометра (початковий, кінцевий, загальний пробіг), початок робочої зміни (год., хв.), тривалість перерви між періодами керування за зміну (год., хв.) (початок перерви між періодами керування та кінець такої перерви), кінець робочої зміни (год., хв.), тривалість (год., хв.) (змінного періоду керування, міжзмінного відпочинку).
Таким чином, для здійснення перевезення вантажними автомобілями з повною масою понад 3,5 тонн обов`язковими документами є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом, а у випадку відсутності тахографа - індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документів під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 у справі № 340/5660/22.
Тобто, законодавство встановлює альтернативний спосіб ведення обліку робочого часу водія, які здійснюють в н у т р і ш н і перевезення вантажів, - індивідуальну контрольну книжку водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.
Отже, з метою проведення перевірки робочого часу і відпочинку водія, водій позивача повинен був мати документи, визначені п.6.3 Положення про робочий час і відпочинку водіїв. Вказане узгоджується з нормами ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, що визначають обов`язок водіїв, які здійснюються внутрішні перевезення вантажів, мати інші документи, передбачені законодавством. Відтак, доводи про безпідставність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у зв`язку із здійсненням позивачем саме внутрішніх перевезень судом не приймаються до уваги.
Статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт, крім іншого, визначено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.3 ч.1 ст. 60).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що на момент проведення перевірки у водія, належного ФОП ОСОБА_1 , транспортного засобу ІVЕСО TECTOR 75Е18, днз НОМЕР_1 , не було індивідуальної контрольної книжки водія, що не спростовано під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що за наведених обставин і правових норм оскаржувана постанова прийнята з додержанням норм Закону України "Про автомобільний транспорт", вона відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем (зокрема судового збору у розмірі 1073,60грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 8000грн.), відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25.07.2025.

Суддя І.Г. Шевченко