Справа № 620/5416/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/5416/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач) до Міністерства юстиції України (далі також відповідач, Мін`юст) про визнання протиправною відмову Міністерства юстиції України у наданні ОСОБА_1 оригіналу довідки від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ; зобов`язаня Міністерство юстиції України передати ОСОБА_1 оригінал довідки від 08.11.2022 №568/д/ОУВЧ.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що звернувся до відповідача із заявою про отримання довідки про безпосередню участь у бойових діях від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ, проте йому відмовлено. Вважає, що відповідачем порушено його конституційне право на одержання документа, який його стосується.

Ухвалою суду від 02.06.2025 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністерстві юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.12.2023 № 4324/5.

У відповіді на відзив, позивач звертає увагу суду на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

29.11.2022 Академією Державної пенітенціарної служби на адресу відповідача направлені матеріали для прийняття відповідного рішення про визнання учасниками бойових дій осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу в Академії Державної пенітенціарної служби, зокрема позивача. До матеріалів надана довідка про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ, що визнається відповідачем у відзиві.

02.05.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення оригіналу довідки від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ, за результатами розгляду якої відповідач листом повідомив про відсутність правових підстав для її видачі, посилаючись на пункт 17 Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 4324/5 від 18.12.2023.

Позивач вважаючи протиправною вказану відмову звернувся до суду за захистом своїх прав.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. (ст. 8)

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ст. 19)

Статтею 34 Конституції України гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, та право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Частиною першою статті 92 Конституції України визначено, що виключно Законами України визначаються - права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина.

Права передбачені статтями 34, 40, 92 Конституції України, є невідчужуваними, непорушними, не є вичерпними, гарантовані і не можуть бути скасовані, що закріплено статтями 21, 22 Конституції України.

Як вже встановив суд, позивач просив відповідача повернути документ, що його стосується, а саме довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ, яка зберігається у відповідача, про що зазначено у відповіді від 07.05.2025.

Посилання відповідача у відповіді на положення пункту 17 Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 4324/5 від 18.12.2023, суд відхиляє з огляду на таке.

Так, пунктом 17 вказаного Положення передбачено, що протоколи засідання Комісії та підтвердні документи, на підставі яких прийнято рішення, зберігаються у відповідній номенклатурній справі, що ведеться в службі управління персоналом Міністерства юстиції України.

Водночас вказані положення не регулюють питання повернення документа, який поданий в рамках розгляду питання про визнання особи учасником бойових дій, після прийняття відповідного рішення, а також не визначають заборону (обмеження) у його видачі.

При цьому варто звернути увагу, що стаття 6 КАС України, унормовуючи обов`язок суду при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права.

Безперечно, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».

Як зазначено у Дослідженні Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія; Venice Commission) під назвою «Мірило правовладдя» («Rule of law checklist», розроблене і затверджене на 106-й пленарній сесії 1112 березня 2016 року), «передбачуваність» означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачуваними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними».

Так, ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50756) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У свою чергу, Суд Європейського Союзу вважає, що принципи юридичної визначеності й леґітимних очікувань означають , що «наслідки законодавства Спільноти мають бути зрозумілими та очікуваними для тих, на кого воно поширюється» («Amministrazione delle finanze dello Stato v. SRL Meridionale Industria Salumi and Others», справа № 212-217/80, п. 10); або «що законодавство має бути зрозумілим і чітким, і що його застосування має бути передбачним для усіх зацікавлених сторін» («Europaisch-Iranische Handelsbank AG v. Council of the European Union», справа № T 434/11, п. 93; «France v. Commission», справа № C-325/91, п. 26).

За правових позицій Європейського Суду з прав людини, критеріями, за якими визначається якість норми національного права, є такі: доступність норми права, що визначається можливістю фізичних та юридичних осіб, до яких вона звернена, ознайомитись зі змістом норми права; передбачуваність її застосування має місце, якщо її формулювання є достатньо чіткими з урахуванням специфіки відповідних суспільних відносин, зокрема статусів їхніх учасників, щоб дати змогу учасникам суспільних відносин передбачити в розумних межах у світлі особливостей конкретних обставин наслідки, що може потягти за собою те чи інше їх діяння; наявність гарантій проти її свавільного застосування, тобто національне законодавство повинно давати приватним особам належне уявлення про обставини та умови, за яких представники влади мають повноваження вдатись до заходів, що зачіпають права приватних осіб.

У контексті охарактеризованого критерію «якості закону» слід зазначити, що встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону», зобов`язують такий суд застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону.

У практиці ЄСПЛ також застосовуються вироблені багаторічною практикою підходи, відповідно до яких якість закону означає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване застосування відповідного законодавства; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та правильності, що допускає можливість різного тлумачення такого законодавства, порушує критерій «якості закону»; втручання у право особи може бути виправданим, якщо воно не тільки «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», але й передбачається «якісним» законом.

Так, на переконання суду, у спірних правовідносинах, порядок повернення документа суб`єктом владних повноважень, який стосується прав позивача, має бути визначений у законодавчо встановленому переліку.

Водночас відсутність у Положенні про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій порядку повернення довідок про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що стосується конкретної особи, свідчить про юридичну невизначеність.

Відповідно до Рішення від 29 червня 2010 р. № 17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права. Так, Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Правова визначеність передбачає стабільність і цілісний характер законодавства, здійснення адміністративної та судової практики на основі закону відповідно до принципу верховенства права, а також прозорість і демократизм при прийнятті владних рішень.

Суд також враховує принцип законних очікувань, який є наслідком принципу правової визначеності. Він спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

При цьому у постанові від 3 липня 2019 року у справі №911/1521/18 Верховний Суд наголосив на тому, що відповідно до вимог принципу правової визначеності, правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Отже, відмовляючи позивачу у видачі довідки про безпосередню участь у бойових діях від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ, відповідач діяв без дотримання принципу юридичної визначеності.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на зазначені положення та беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду цієї справи, суд доходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача передати ОСОБА_1 оригінал довідки від 08.11.2022 №568/д/ОУВЧ з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Міністерства юстиції України у наданні ОСОБА_1 оригіналу довідки від 08.11.2022 № 568/д/ОУВЧ.

Зобов`язати Міністерство юстиції України передати ОСОБА_1 оригінал довідки від 08.11.2022 №568/д/ОУВЧ.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Міністерство юстиції України вул. Городецького архітектора, 13,м. Київ,01001 .

Повний текст рішення виготовлено 25 липня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко