Справа № 380/24389/24
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 рокусправа № 380/24389/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Кудла Д.Ю.,

за участю:

представника позивача Євсеєнко В.В.,

представника відповідача Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Красненський елеваторний комплекс» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -

встановив:

До суду надійшла позовна заява позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Красненський елеваторний комплекс» (адреса: 80561, Львівська обл., Золочівський район, с. Утішків, вул. Головна, будинок №6А, , далі позивач, ТОВ «КЕК») до Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, , далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02 форми «Р», яким встановлено порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПКУ, п. 10 П(С)БО №11 «Зобов`язання», п. 7 П(C)БО №15 «Дохід», в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємства (код платежу 11021000) в розмірі 1 111 585 грн та нараховано штрафну санкцію у сумі 277 896 гривні 25 копійок;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46824/13-01-07-02 форми «Р», яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість (код платежу 14060100) в розмірі 1 052 592 грн та нараховано штрафну санкцію у сумі 263 148 гривні 00 копійок;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02 форми «П», яким встановлено порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПКУ, п. 10 П(С)БО №11 «Зобов`язання», п. 7 П(C)БО №15 «Дохід», в результаті чого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 3 769 247 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46826/13-01-07-02 форми «В4», яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ в результаті чого зменшене від`ємне значення на загальну суму 277 299 грн.

Позиція позивача:

Щодо дисконтування, вказує, що в процесі перевірки відповідачем досліджено укладений між позивачем та АТ ОТП БАНК Договір про надання банківських послуг (кредиту) від 03.08.2020 №CR 20 345/28-2 та договори про внесення змін до основного договору: №1 від 19.08.2020, №2 від 28.08.2020, №3 від 08.10.2020, №4 від 22.12.2020, №5 від 24.06.2021 №6 від 11.01.2022, №7 від 06.09.2022, №8 від 22.03.2023, №9 від 25.04.2023, №10 від 05.06.2023, №11 від 13.09.2023, № 12 від 08.11.2023, цільове призначення банківської послуги: фінансування будівництва елеваторного комплексу для зберігання зерна потужністю близько 60 тис.т за адресою: Львівська обл., Буський р-н, село Утішків, вул. Головна 6А (далі Красненський елеватор), а саме: купівля та встановлення обладнання, виконання будівельних робіт та понесення інвестиційних витрат, пов`язаних з будівництвом Красненського елеватора; рефінансування/компенсація витрат, понесених Клієнтом у зв`язку із реалізацією Генерального проекту (в тому числі будівельних робіт), а саме: (погашення) суми заборгованості Клієнта перед Поручителем 1 за отриманою Клієнтом фінансовою допомогою на реалізацію Генерального проекту та погашення суми заборгованості Клієнта перед ТОВ «Фард Стандарт» за отримання Клієнтом кредиту на реалізацію Генерального проекту (абз. 1 стор. 5 акту перевірки). Позивач вважає цей висновки відповідача в цій частині надуманим, а винесене податкове повідомлення-рішення безпідставним, з наступних підстав. Відповідно до п. 9 НП(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (далі НП(С)БО-11), довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання. В свою чергу, п.4 НП(С)БО-11 визначено, що «Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства». А ні методики, а ні процедури проведення дисконтування НП(С)БО не містять. Крім того, станом на сьогодні, Мінфін України, в повноваження якого входить здійснення нормативно-правового регулювання бухгалтерського обліку та аудиту, не видав жодного нормативного документа щодо процедури проведення дисконтування довгострокової заборгованості. В обґрунтування донарахувань податкових зобов`язань із застосування «дисконтування» відповідач застосував Лист ДФС «Про перевірки окремих питань обліку дебіторської та кредиторської заборгованості» від 18.06.2018 № 18311/7/99-99 14-03-03-17. Проте, вказаний лист є не джерелом податкового законодавства України, не має зобов`язального характеру для платника податків, відповідно застосування відповідачем формул з цього листа є безпідставним і протиправним. Крім того, в повноваження ДПС не входить функція нормативно-правового регулювання питань ведення бухгалтерського обліку. Також позивач зазначає, що відсоткова ставка за банківським кредитом зазвичай дорівнює ринковій ставці, оскільки принаймні в операціях із непов`язаними особами банк не має можливості видати кредит за неринковою ставкою. З цим погоджується й Мінфін, який в інформаційному повідомленні "Щодо ставки дисконтування довгострокової дебіторської заборгованості та довгострокових зобов`язань" від 21.07.2020 р. Стосовно рівня ринкових ставок у певний період, які містяться у статистичних даних банків, оприлюднених на офіційному вебсайті Національного банку України та яким користувався відповідач, вважають, що ці статистичні дані містять узагальнюючу інформацію щодо всього обсягу наданих банками України кредитів в різноманітних розрізах та не дозволяють з впевненістю визначити чи є це ставка за подібними до отриманих Товариством кредитами , тому що кожен банк має свій перелік банківських продуктів з кредитування з різними істотними умовами, які затверджуються уповноваженими особами банку та є однаковими для всіх клієнтів, які виявлять бажання скористатися послугами банку для отримання кредиту. Тобто, в рамках цього банківського продукту кредиту відсоткова ставка за користування грошовими коштами буде однаковою для всіх клієнтів, які користуються цим банківським продуктом. З урахуванням того, що ставка за кредитом фактично є ціною, яку сплачує Товариство за користування грошовими коштами, Товариство та банк є взаємно незалежними юридично та фактично та така ставка за кредитом діє в межах конкретного банківського продукту, тому вважають, що ставка за кредитом, отриманим Товариством є ринковою та відповідно дисконтована сума кредиту буде дорівнювати номінальній. Окрім того, в акті перевірки при визначенні об`єкта оподаткування не врахована амортизація дисконту, як зазначено в абзаці третьому п.10 НП(С)БО 12, яка повинна відображатися в бухгалтерському обліку позивача у складі інших фінансових витрат. Відповідно має місце вибіркове застосування відповідачем окремих частин речень з норм НП(С)БО, що є необґрунтованим та призводить до перекручення фінансової звітності позивача, та даних декларації з податку на прибуток. Також відповідач, здійснюючи розрахунок теперішньої вартості кредиту: застосував помилкові ставки та періоди; не врахував предмет договору, вид кредитної угоди, умови (та фактичне) погашення та моменти вимоги повернення тіла кредиту. Крім того, в НП(С)БО не зазначені критерії суттєвості інформації про фінансові зобов`язання, тому позивач застосував вартісний критерій відповідно п. 2.20.2. Наказу, Методичні рекомендації від 27.06.2013 № 635, що не перевищує 5 відсотків номінальної вартості всіх фінансових зобов`язань. Враховуючи вищенаведене, вважають, що прийняте відповідачем оскаржуване ППР від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02 форми «П» є безпідставним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків відповідача за операціями з ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС», ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «КІМБЕРЛІТ ГРУП» вказують, що позивачем до перевірки було надано оригінали первинних бухгалтерських документів та розрахункові документи на підтвердження здійснення останнім оплати за отриманими послугами по доставці щебню (відсіву) та монтажу сушильної установки, які придбані у ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС», ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «КІМБЕРЛІ ГРУП» у квітні-серпні 2020 року. Дані документи були дослідженні відповідачем та описані у акті перевірки (стор. 12 13, 39-41, 57-59), будь-яких зауважень щодо повноти їх оформлення або наявності підстав для визнання їх такими, що складені з порушеннями принципу бухгалтерського обліку та фінансової звітності до позивача під час проведення перевірки не надходило. Крім того, в акті перевірки відсутні будь-які обґрунтовані доводи та докази, що відповідачем встановлено щодо учасників досліджуваних господарських операції наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій; не здійснення особою, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність документів обліку. Отже, викладеними в акті перевірки обставинами відповідачем фактично визнано реальність здійснення вищевказаних господарських операцій щодо отримання позивачем послуг з доставки щебню (відсіву) та монтажу сушильної установки від ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС», ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «КІМБЕРЛІ ГРУП». Стосовно висновків щодо ризикованості таких контрагентів зазначають, що вони зроблені відповідачем виходячи із співставлення інформації, яка знаходиться в базах даних ГУ ДПС України, Єдиного реєстру податкових накладних, АІС Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань, АС «Податковий блок», Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДПС України (стор. 37, 57, 64 акту перевірки) та ігнорування встановлених фактів, які не відповідають та/або не узгоджуються із необхідними відповідачу висновками. Крім того, такі інформаційні бази можуть містити помилки, що впливають на правовий статус платника. Тому така інформація не може бути доказом порушення платником податкового законодавства. Щодо встановлених певних недоліків товарно-транспортних накладних зазначають, що ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товарно матеріальних цінностей, а недоліки у їх оформлені не є підставою для висновків про безтоварність операцій, якщо інші данні свідчать про рух активів. У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені у товарно-транспортних накладних, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що можуть свідчити про не реальність господарської операції, за умови, що інші данні свідчать про рух активів або зміни у зобов`язанні платника податків. Позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як елемента верховенства права (ст. 8 Конституції України), індивідуалізація відповідальності (ст. 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст. 129 Конституції України). Також, слід зазначити, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). Виходячи з вимог ПКУ, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна. Тож, на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод. Враховуючи вищенаведене, вважають, що прийняті відповідачем оскаржувані ППР від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02 форми «Р», №46824/13-01-07-02 форми «Р» та № 46826/13-01-07-02 форми «В4» є безпідставними та підлягають скасуванню.

30.12.2024 представником позивача подано відповідь на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив позов задоволити повному обсязі.

Заперечення відповідача:

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Відповідач у відзиві вказує, що процентна ставка по кредиту від АТ ОТП БАНК є відмінною від ринкової, тому ТОВ "Красненський елеваторний комплекс" необхідно дисконтувати отриманий кредит від банку. Таким чином, відповідно до внесених змін Наказом Мінфіну від 16.09.2019 року №379 Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку (дата набрання чинності Наказу №379 29.10.2019р.), теперішня (дисконтована) вартість грошових потоків по банківському кредиту станом на 30.09.2021 року розрахованою за формолою ЧПС (встановлений оператор для обчислення чистої теперішньої або дисконтованої вартості) становила 3 295 442 гривень. Різниця між номінальною вартістю позики і її дійсною (дисконтованою) вартістю є доходом (як додатково видана у борг сума). Іншими словами - це дохід від безкоштовно отриманих в користування коштів. Як наслідок, такі господарські операції враховуються при визначенні доходу підприємства відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153. Однак, даний дохід від безкоштовно отриманих в користування коштів станом на 30.09.2021 року ТОВ "Красненський елеваторний комплекс", не враховано при визначенні доходу підприємства за період 2019 рік відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 за № 860/4153 та відповідно не відображено у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2021 рік (тобто не враховано при визначенні фінансового результату до оподаткування , визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (рядок 02)), про що свідчать встановлені під час перевірки розбіжності між даними бухгалтерського обліку та задекларованими показниками у Фінансовій та Податковій звітностях за відповідні періоди. Відповідно, ТОВ "Красненський елеваторний комплекс", виходячи із фактичного змісту операції та норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» необхідно було відобразити наступну кореспонденцію рахунків: Дт 502 «Довгострокові кредити банків в іноземній валюті Кт 733 «Інші доходи від фінансових операцій» дохід на суму дисконту на загальну суму 3 295 442 грн. ((2 063 443,47 дол. США 1 939 442,80 дол. США)*26,576грн./ дол. США), в тому числі у 3 кварталі 2021 року 3 295 442 гривень. Таким чином, ТОВ "Красненський елеваторний комплекс" занижено «Інші доходи» за 3 квартал 2021 року на загальну суму 3 295 442 гривень.

Перевіркою встановлено, що вартість послуг, відповідно до представлених документів які нібито придбаних у контрагентів ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП, в бухгалтерському обліку ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс відображено наступним проведенням: Дт 205 Кт 631 в період оприбуткування матеріалів, Дт 1522 Кт 631 в період оприбуткування послуг, Дт 6442 Кт 631 визнано ПК з ПДВ; Дт 631 Кт 311 здійснено оплату за оформлені послуги. Станом на 30.06.2024 року заборгованість перед вищезазначеними контрагентами на бухгалтерському рахунку 631 відсутня. Сам факт перерахування платником податків коштів контрагентам за відсутністю реального постачання останнім товарів (робіт, послуг) не може зменшувати фінансовий результат до оподаткування. Відповідно, перерахування платником податків коштів за нереально господарською операцією не зменшує активів платника податків (зменшення власного капіталу підприємства), що виключає можливість їх кваліфікації як витрати. Згідно з представленими документами, перевіркою встановлено, що послуги по доставці щебеню (відсіву) та монтажу сушильної установки які нібито придбані у ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП підприємством у квітні-серпні 2020 року були використані при будівництві нового елеваторного комплексу (бух. рах 104). Перевіркою не підтверджено реальність здійснення ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс господарських відносин з постачальниками робіт/послуг. ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Оскільки реальність вчинення господарських операцій по ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. Встановлені за результатами перевірки обставини, що свідчать про нереальне вчинення операції з придбання в ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС та ФОП ОСОБА_1 послуг з доставки (перевезення) щебеню, відсіву гранітного і в ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП послуг монтажу сушильної установки, не дають права ТОВ ,,Красненський елеваторний комплекс на формування податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних, отриманих від вищезазначених контрагентів. З урахуванням вищевикладеного, надані до перевірки ТОВ ,,Красненський елеваторний комплекс документи по взаємовідносинах з ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП (оформлено придбання послуг з доставки (перевезення) щебеню, відсіву гранітного; монтаж сушильної установки), мають статус формально складених та не підтверджують реальність здійснення таких операцій. Тому відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення рішення прийняті обґрунтовано, підстав для їх скасування немає.

Представником відповідача подано додаткові пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою від 09.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 12.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідка.

Ухвалою від 12.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Львівській від 25.07.2024 № 3896-ПП та на підставі направлень від 13.08.2024 №№ 8704, 8705, 8706, 8708, 8709, 8710, 8711 та від 19.08.2024 №№ 8980, 8981 працівниками ГУ ДПС у Львівській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2017 по 30.06.2024, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2017 по 30.06.2024. За результатами перевірки було складено акт документальної планової виїзної перевірки № 40531/13-01-07-02/40080359 від 30.09.2024 (далі акт перевірки).

У висновку акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПКУ, п. 10 П(С)БО №11 «Зобов`язання», п. 7 П(C)БО №15 «Дохід», в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 3 769 247, грн, в тому числі за І півріччя 2024 року у сумі 3 769 427 грн;

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПКУ, п. 10 П(С)БО №11 «Зобов`язання», п. 7 П(C)БО №15 «Дохід», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 111 585 грн., в тому числі за 2021 рік у сумі 835 115 грн., за 2022 рік у сумі 276 470 грн;

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ в результаті чого встановлене заниження ПДВ всього у сумі 1 052 592 грн в тому числі березень 2022 1 052 592 грн;

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ в результаті чого встановлене завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 19 Декларації) на загальну суму 277 299 грн, в т.ч. за червень 2024 року на суму 277 299 грн;

- п. 201.10 ст. 201 ПКУ в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних за період: червень 2022 року;

- п. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2 , п. 164.5 ст. 164 ПКУ в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 2 420,21 грн;

- пп. 1.6 п. 1.61 підрозділу 10 Розділу ХХ, пп. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168, ст 171, п. 176.1 ст. 176 ПКУ в результаті чого занижено військового збору в сумі 201,68 грн.;

- п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 б ст. 176 ПКУ, а саме в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за формою № 4ДФ за 2-3 квартали 2022, за 2-3 квартали 2023 та за 1 квартал 2024 подано та задекларовано показники не в повному обсязі, з недостовірними даними не відображено суму нарахованого (сплаченого) доходу на користь фізичної особи з ознакою доходу 126.

Вважаючи висновки акту перевірки безпідставними, позивач подав до відповідача заперечення від 16.10.2024 № 450. 06.11.2024 позивач отримав відповідь на заперечення від 27.10.2024 за вих. № 32618/6/13-01-07-02, згідно якої доводи заперечення не враховано, а висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02 форми «Р», яким встановлено порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПКУ, п. 10 П(С)БО №11 «Зобов`язання», п. 7 П(C)БО №15 «Дохід», в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємства (код платежу 11021000) в розмірі 1 111 585 грн та нараховано штрафну санкцію у сумі 277 896 гривні 25 копійок;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46824/13-01-07-02 форми «Р», яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість (код платежу 14060100) в розмірі 1 052 592 грн та нараховано штрафну санкцію у сумі 263 148 гривні 00 копійок;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02 форми «П», яким встановлено порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 ПКУ, п. 10 П(С)БО №11 «Зобов`язання», п. 7 П(C)БО №15 «Дохід», в результаті чого зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 3 769 247 грн (декларація № від 31.07.2024 за І півріччя 2024);

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46826/13-01-07-02 форми «В4», яким встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПКУ в результаті чого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 277 299 грн (по декларації № від 22.07.2024 за червень 2024 року);

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46827/13-01-07-02 форми «Н», яким встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 ПКУ в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних застосовано штраф у розмірі 10%, 20% у сумі 272 гривні 55 копійок;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46828/13-01-07-02 форми «Д», яким встановлено порушення п. 164.1,2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2 , п. 164.5 ст. 164 ПКУ в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 2 420,21 гривень, нараховано штрафну санкцію у сумі 605 гривень 05 копійок та нараховано пеню у сумі 239 гривень 50 копійок;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46836/13-01-07-02 форми «Д», яким встановлено порушення пп. 1.6 п. 1.61 підрозділу 10 Розділу ХХ, пп. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168, ст 171, п. 176.1 ст. 176 ПКУ в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військового збору (код платежу 11010100) в сумі 201,68 гривень, нараховано штрафну санкцію у сумі 50 гривень 42 копійок та нараховано пеню у сумі 23 гривень 56 копійок

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46830/13-01-07-02 форми «ПС», яким встановлено порушення п. 51.1ст. 51, п. 176.2 б ст. 176 ПКУ, а саме в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за формою № 4ДФ за 2-3 квартали 2022, за 2-3 квартали 2023 та за 1 квартал 2024 подано та задекларовано показники не в повному обсязі, з недостовірними даними не відображено суму нарахованого (сплаченого) доходу на користь фізичної особи з ознакою доходу 126 в результаті чого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб (код платежу 11010100) в розмірі 1 020 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем податкових повідомлень рішень від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02, від 31.10.2024 № 46824/13-01-07-02, від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02, від 31.10.2024 № 46826/13-01-07-02, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Виключно законами України встановлюються, зокрема, податки і збори (п.1. ч.2 ст.92 Конституції України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України(далі- ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.62.1 ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до п.71.1 ст.71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Перевірка платника податків з питань повноти нарахування і сплати податків та зборів під час здійснення контрольованих операцій проводиться з урахуванням особливостей, визначених статтею 39 цього Кодексу.

Статтею 81 ПК України встановлені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Суд зазначає, що позивачем не оскаржується та не ставиться під сумнів підстави для проведення документальної планової виїзної перевірки, тому судом не досліджується питання підстав правомірності винесення наказу про проведення перевірки та дії вчинені під час проведення перевірки.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно п.86.8. ст.86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пп.134.1.1 п. 134.1.ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Отже, платник податку на прибуток підприємства з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або Міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до пп.134.1.1 п. 134.1.ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п.135.1. ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п.137.1. ст.137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно п.п.14.1.181.п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1.ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2. ст.198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3. ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996)

Частиною другою статті 6 Закону №996 встановлено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, який затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону №996, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи наведені норми права, Верховний Суд неодноразово висновував, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо достовірності доказів.

Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Подібні висновки неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 16 квітня 2020 року у справах № 813/4703/13-а, № 826/7760/15, від 18 березня 2020 року у справі № 826/8114/15, від 12 березня 2021 року у справі № 810/5871/15, від 01 червня 2021 року у справі № 826/5214/17, від 05 березня 2020 року у справі № 826/9368/15, від 04 червня 2020 року у справі № 826/115/17, від 20 лютого 2020 року у справі № 802/1255/17-а, від 24 березня 2020 року у справі № 260/410/19, від 30 січня 2020 року у справі № 814/1145/18, від 25 червня 2020 року у справі № 824/178/17-а.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання свідчень цієї особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Крім того, зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в вказаній постанові акцентувала увагу також на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум витрат та податкового кредиту, є підставною для врахування таких при формування доходів та одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Крім того, при вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №640/10734/19.

У постанові від 12 червня 2018 року у справі № 822/2198/17 Верховний Суд зазначив, що, визначаючи предмет доказування у справі, суди повинні виходити з обставин, якими контролюючий орган обґрунтовує свою позицію, при цьому належним доказом, яким встановлюється податкове правопорушення, є акт перевірки контролюючого органу.

Щодо висновків відповідача про заниження «Інші доходи» на загальну суму 3 295 422 грн., безпідставності зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 3 769 247 грн., та протиправності податкового повідомлення - рішення від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02 форми «П».

В процесі перевірки відповідачем досліджено укладений між позивачем та АТ ОТП БАНК Договір про надання банківських послуг (кредиту) від 03.08.2020 №CR 20 345/28-2 та договори про внесення змін до основного договору: №1 від 19.08.2020, №2 від 28.08.2020, №3 від 08.10.2020, |№4 від 22.12.2020, №5 від 24.06.2021 №6 від 11.01.2022, №7 від 06.09.2022, №8 від 22.03.2023, №9 від 25.04.2023, №10 від 05.06.2023, №11 від 13.09.2023, № 12 від 08.11.2023, цільове призначення банківської послуги:

- фінансування будівництва елеваторного комплексу для зберігання зерна потужністю близько 60 тис.т за адресою: Львівська обл., Буський р-н, село Утішків, вул. Головна 6А (далі Красненський елеватор), а саме: купівля та встановлення обладнання, виконання будівельних робіт та понесення інвестиційних витрат, пов`язаних з будівництвом Красненського елеватора;

- рефінансування/компенсація витрат, понесених Клієнтом у зв`язку із реалізацією Генерального проекту (в тому числі будівельних робіт), а саме: (погашення) суми заборгованості Клієнта перед Поручителем 1 за отриманою Клієнтом фінансовою допомогою на реалізацію Генерального проекту та погашення суми заборгованості Клієнта перед ТОВ «Фард Стандарт» за отримання Клієнтом кредиту на реалізацію Генерального проекту (абз. 1 стор. 5 Акту перевірки).

За результатом аналізу відповідачем наданих до перевірки документів та карток бухгалтерських рахунків, з урахуванням статистичної інформації розміщеної на сайті НБУ, відповідач дійшов висновку, що:

- позивачем отримано кредит від банку АТ ОТП БАНК за процентними ставками до 5,5 %, в той час як процентні ставки за не погашеними кредитами нефінансовими корпораціями за строками погашення від 1 до 5 років (середньозважені ставки в річному обчислені %) за період 3 квартал 2021 (вересень 2021) становила 7% (абз. 4 стор. 8 акту перевірки);

- процентна ставка по кредиту позивача є відмінною від ринкової, а тому позивач мало дисконтувати отриманий від банку кредит. (абз. 4 стор. 8 акту перевірки).

Вищевказані оцінки обставин покладені відповідачем у висновок, зазначений у абз. 5 стор. 11 акту перевірки: «…ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» не продисконтовано та не відображено у складі інших доходів дохід від безкоштовно отриманих в користування коштів (суму дисконту) в сумі 3 295 442 грн., внаслідок чого стало заниження показника у рядку 2240 Звіту про фінансові результати «Інші доходи» на загальну суму 3 295 442 грн., в тому числі за 2021 рік 3 295 442 грн.» на підставі, такого висновку винесене податкове повідомлення-рішення № 46825/13-01-07-02 форми «П».

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України, позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

Таким чином, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку правила не можуть суперечити міжнародним стандартам та не можуть визначати ширше коло обов`язків для суб`єктів їх використання.

При цьому національні та міжнародні стандарти є окремими документами, що визначають правила поведінки суб`єктів, які складають фінансову звітність. Термінологічне визначення національних стандартів, наведене у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не дає можливості та правових підстав для застосування міжнародних стандартів обліку у разі відсутності певних правил в національних стандартах.

Положення частини третьої статті 12-1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» надають можливість підприємствам (крім тих, що становлять суспільний інтерес, а також публічних акціонерних товариств, суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємств, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України) самостійно визначати доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Під час перевірки відповідачем встановлено, що позивач веде свій бухгалтерський облік на підставі П(С)БО, і ця обставина також підтверджується наявністю відмітки про складання Податкової декларації з податку на прибуток за П(С)БО (том 3 а.с.209). Доказів зворотного відповідачем не подано.

За загальним правилом для цілей бухгалтерського обліку отримана позика є зобов`язанням, виходячи з положень пункт 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (далі по тексту також П(С)БО 11), та враховуючи те, що вона підлягає погашенню грошовими коштами, таке зобов`язання є фінансовим інструментом (фінансовим зобов`язанням) в силу положень пункту 4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 (далі по тексту також - П(С)БО 13).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 (далі - П(С)БО 15 «Дохід»).

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 21 П(С)БО 15 «Дохід» передбачено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Пунктом 25.1 П(С)БО 15 «Дохід» передбачено, що у примітках до фінансової звітності наводиться (розкривається) така інформація облікова політика щодо визнання доходу, включаючи спосіб визначення ступеня завершеності робіт, послуг, дохід від

виконання і надання яких визнається за ступенем завершеності.

Відповідно до пункту 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20 (далі - П(С)БО 20 «Зобов`язання»), з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Пункт 4 П(С)БО 20 «Зобов`язання» визначає, що поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

За приписами пункту 5 П(С)БО 20 «Зобов`язання» зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

До довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення (пункт 7 П(С)БО 20 «Зобов`язання»).

Відповідно до пунктів 8, 9 П(С)БО 20 «Зобов`язання» довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року № 559 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» (далі - П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»), яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

П(С)БО 13 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Згідно з визначеними поняттями у пункті 4 П(С)БО 13, фінансовий актив - це:

а) грошові кошти та їх еквіваленти;

б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства;

в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах;

г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:

а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;

б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Приписами пункту 6 П(С)БО 13 визначено, що фінансові активи включають:

- грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти;

- дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу;

- фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.

За змістом пункту 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Так, П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

При цьому, відповідач при розрахунку дисконту застосовав формулу, що не визначена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку, а передбачена міжнародними стандартами бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 11 П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2004 № 817 (далі по тексту також - П(С)БО 28) теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

За приписами пункту 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Відповідно до пункту 4 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними.

Відповідно до п. 9 НП(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (далі НП(С)БО-11), довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

В свою чергу, п.4 НП(С)БО-11 визначено, що «Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства».

Пунктом 29 П(С)БО 13 визначено, що позичальник повинен первісно оцінити фінансові зобов`язання (позику) та відобразити її в обліку за фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості зобов`язань (суми позики) і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням фінансового інструмента.

Отже, фактично не підлягає дисконтуванню довгострокова заборгованість, по якій нараховуються відсотки, якщо такі відсотки відповідають ринковій ставці. Прямого виключення у П(С)БО немає, але результат такого дисконтування буде «нульовий», адже даний відсоток, по-суті, співпадатиме зі ставкою дисконту.

Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, відтак, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки платнику податків щодо методики.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №640/9281/19.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція, відповідно до якої, оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органи, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно та, як наслідок, здійснювати відповідний розрахунок (постанови Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 160/11301/19, від 28.04.2021 у справі № 640/13685/19).

На запит позивача АТ «ОТП БАНК», надано лист від 22.10.2024 за № 28-1-1/267 яким останній підтвердив, що впродовж усього терміну кредитування цінові параметри для позивача встановлювались на рівні ринкових ставок. (долучено позивачем до відповіді на відзив).

У свою чергу, питання чи відповідає ринковій договірна ставка процента, під час перевірки, відповідачем взагалі не досліджувалось.

Крім того, станом на сьогодні, Мінфін України, в повноваження якого згідно з «Положенням про міністерство фінансів України», яке затверджено постановою КМУ від 20.08.2014 № 375, входить здійснення нормативно-правового регулювання бухгалтерського обліку та аудиту (підпункт 5 пункту 4 Положення), не видав жодного нормативного документа щодо процедури проведення дисконтування довгострокової заборгованості.

Також позивач зазначає, що відсоткова ставка за банківським кредитом зазвичай дорівнює ринковій ставці, оскільки принаймні в операціях із непов`язаними особами банк не має можливості видати кредит за неринковою ставкою.

З цим погоджується й Мінфін, який в інформаційному повідомленні "Щодо ставки дисконтування довгострокової дебіторської заборгованості та довгострокових зобов`язань" від 21.07.2020 р. зазначив таке: «Визначення ставки дисконтування на рівні ринкової ставки відсотка, яка використовується в операціях з аналогічними активами: якщо підприємство регулярно, постійно користується позиками від фінансових та банківських установ, для ставки дисконту тільки за такими чи подібними позиками можливо брати відсоткову ставку, за якими отримуються такі позики цим підприємством. Про рівень ринкових ставок у певний період свідчать також статистичні дані банків, оприлюднені на офіційному вебсайті Національного банку України. Якщо ринкову ставку відсотка визначати проблематично, можна брати ставку відсотка на можливі позики, які може отримати конкретне підприємство. Наприклад, підприємство може взяти позику (кредит) в конкретному банку і в такому випадку для визначення ставки дисконту можливо брати ставку кредиту в конкретному банку.»

Стосовно рівня ринкових ставок у певний період, які містяться у статистичних даних банків, оприлюднених на офіційному вебсайті Національного банку України та яким користувався відповідач, ці статистичні дані містять узагальнюючу інформацію щодо всього обсягу наданих банками України кредитів в різноманітних розрізах та не дозволяють з впевненістю визначити чи є це ставка за подібними до отриманих Товариством кредитами, тому що кожен банк має свій перелік банківських продуктів з кредитування з різними істотними умовами, які затверджуються уповноваженими особами банку та є однаковими для всіх клієнтів, які виявлять бажання скористатися послугами банку для отримання кредиту.

Тобто, в рамках цього банківського продукту кредиту відсоткова ставка за користування грошовими коштами буде однаковою для всіх клієнтів, які користуються цим банківським продуктом.

Відповідно до п.14.1.219 ПКУ ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

З урахуванням того, що ставка за кредитом фактично є ціною, яку сплачує Товариство за користування грошовими коштами, Товариство та банк є взаємно незалежними юридично та фактично та така ставка за кредитом діє в межах конкретного банківського продукту, тому ставка за кредитом, отриманим Товариством є ринковою та відповідно дисконтована сума кредиту буде дорівнювати номінальній.

Крім того, в акті перевірки міститься наступне:

- п. 29 НП(С)БО 13 «Фінансові інструменти», згідно з яким «Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента»;

-п. 10 НП(С)БО 12 «Фінансові інвестиції» згідно з яким «Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій. Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Приклад визначення суми амортизації дисконту, премії та амортизованої собівартості фінансових інвестицій за методом ефективної ставки відсотка наведено в додатку 1 до Національного положення (стандарту) 12.

Сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно».

Однак, в акті перевірки при визначенні об`єкта оподаткування не врахована амортизація дисконту, як зазначено в абзаці третьому п.10 НП(С)БО 12, яка повинна відображатися в бухгалтерському обліку позивача у складі інших фінансових витрат.

Відповідно, суд погоджується з доводами позивача, що має місце вибіркове застосування відповідачем окремих частин речень з норм НП(С)БО, що є необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача у відзиві на правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 16.09.2024 у справі № 620/5624/22 то для вирішення питання щодо врахування таких висновків, необхідно встановити чи є подібність правовідносин у цій справі та справі, що розглядається. У справі № 620/5624/22 судами встановлено, що ТОВ «Елеватор Агро» здійснює облік за міжнародними стандартами (п. 107, 108 Постанови) , крім того самим ТОВ «Елеватор Агро» визнано необхідність проведення дисконтування отриманої від нерезидента позики (п. 124 Постанови). Враховуючи вищенаведене Верховний Суд дійшов висновку «Оскільки, ТОВ «Елеватор Агро» здійснює фінансовий облік за міжнародними стандартами, то при розрахунку дисконту вірно застосовано формулу, що не визначена національним стандартом бухгалтерського обліку, а саме: PV=FV/(1+i)n, де FV майбутня ставка, PV теперішня ставка, І ставка дисконтування, n строк (число періодів). Отже, за розглядом обставин справи № 620/5624/22 Верховним Судом визначено, що підставою для застосування формули дисконтування згідно листа ДФС від 18.06.2018 № 18311/7/99-99-14-03-03-17 є саме здійснення фінансового обліку суб`єктом господарювання за Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку та Міжнародними стандартами фінансової звітності . Натомість, під час перевірки відповідачем встановлено, що позивач веде свій бухгалтерський облік на підставі П(С)БО, і ця обставина також підтверджується наявністю відмітки про складання Податкової декларації з податку на прибуток за П(С)БО. Тому висновок Верховного Суду у справі № 620/5624/22 не є висновком у подібних відносинах.

Щодо посилання відповідача у відзиві на правові висновки викладені Верховним Судом у постановах, від 15.12.2023 у справі № 640/11526/19, від 29.07.2020 у справі 640/4003/19. У вказаних справах Верховним Судом скасовано судові рішення та справу направлено на новий розгляд. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що направлення справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення справи, отже, й остаточного формування правового висновку у ній. За результатами нового розгляду справи доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, а така зміна, у свою чергу, вплине або може вплинути на правові висновки у справі.

Враховуючи вищенаведене, прийняте відповідачем оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02 форми «П» є безпідставним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень рішень від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02, від 31.10.2024 № 46824/13-01-07-02, від 31.10.2024 № 46826/13-01-07-02.

В ході проведення перевірки встановлено, що ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс мало взаєморозрахунки з ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП, які мають ознаки ризиковості, щодо проведення фінансово-господарської діяльності за 2020 рік на загальну суму 7 979 348,46 грн. ( в т.ч. ПДВ 1 329 891,41 грн.):

- ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС (40457809) за червень 2020 року на загальну суму 3 476 844,00 грн в тому числі ПДВ 579 474,00 грн (перевезення щебеню фр 40-70мм в кількості 2 299,24т по ціні 210 грн на суму 482 840 грн, перевезення відсіву гранітного фр 0-5 мм в кількості 14 257,16т по ціні 210 грн на суму 2 994 003,60 грн);

- ФОП ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) за квітень липень 2020 року на загальну суму 2 791 289,00232,64 грн. в т.ч. ПДВ 465 214,81 грн (доставка відсіву гранітного фр 0-5 мм, щебеню фр 40-70мм);

- ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП (38958928) за серпень 2020 року на загальну суму1 711 215,60 грн в тому числі ПДВ 285 202,60 гривень (Монтаж сушильної установки LEEA STKX6S-15/02 виробництва компанії Buhler (Німеччина).

Перевіркою встановлено, що вартість послуг, відповідно до представлених документівпридбаних у контрагентів ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП, в бухгалтерському обліку ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс відображено.

Станом на 30.06.2024 року заборгованість перед вищезазначеними контрагентами на бухгалтерському рахунку 631 відсутня.

В акті перевірки вказано, що сам факт перерахування платником податків коштів контрагентам за відсутністю реального постачання останнім товарів (робіт,послуг) не може зменшувати фінансовий результат до оподаткування. Відповідно, перерахування платником податків коштів за нереально господарською операцією не зменшує активів платника податків (зменшення власного капіталу підприємства), що виключає можливість їх кваліфікації як витрати. Згідно з представленими документами, перевіркою встановлено, що послуги по доставці щебеню (відсіву) та монтажу сушильної установки які нібито придбані у ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП підприємством у квітні-серпні 2020 року були використані при будівництві нового елеваторного комплексу (бух. рах 104). Перевіркою не підтверджено реальність здійснення ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс господарських відносин з постачальниками робіт/послуг ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП здійснювали діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Оскільки реальність вчинення господарських операцій по ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ТзОВ ,,Красненський елеваторний комплекс не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Стосовно операцій з ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС».

Так, ТОВ ,,Красненський елеваторний комплекс (як замовник по договору) до перевірки представлено договір від 27.05.2020 № 27/05-2020, укладений із ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС (виконавець), згідно умов якого: виконавець зобов`язується за завданням замовника надати транспортні послуги по перевезенню вантажів, які визначаються та надаються в процесі здійснення підприємницької діяльності замовника своїм транспортом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування послуги, яка повинна бути надана виконавцем покупцю за цим Договором, визначено в актах виконаних робіт (наданих послуг). Акти виконаних робіт (наданих послуг) складаються станом на останнє число місяця. Згідно з цього Договору, виконавець надає замовнику транспортні послуги по перевезенню щебню, щебеневої продукції та сипучих матеріалів (далі Товар). Виконавець надає послуги особисто. У випадку згоди сторін виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення Договору. Товар перевозиться з ТОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд», за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Промислова, 13 на об`єкт замовника, за адресою: Львівська обл. Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 6А. Сторони за взаємною згодою можуть змінити місце навантаження та / або розвантаження Товару. Маршрут перевезення до пункту призначення визначається Виконавцем. Загальна вартість Договору визначається сторонами як сума вартості наданих та оплачених послуг, що фіксується в актах наданих послуг.

На виконання вказаного договору ТОВ «Бетонекс плюс» оформлено на адресу ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» акт від 30.06.2020 №99 щодо перевезення щебню та відсіву гранітного. Крім того, до перевірки представлено товарно транспортні накладні, згідно яких замовник ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» ,автомобільний перевізник ТОВ «Бетонекс плюс», вантажовідправник ТОВ «ККНК Технобуд», пункт навантаження смт. Клесів, пункт розвантаження с. Утішків, які відображені на стор. 24-35 акта перевірки.

ТОВ «Бетонекс плюс» в червні 2020 оформлено на ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, їх перелік відображений на стор. 35-36 акта перевірки.

Позивачем згідно виписаних ТОВ «Бетонекс плюс» податкових накладних включено до складу податкового кредиту за червень 2020.

В бухгалтерському обліку позивачем по взаєморозрахунках з даним контрагентом за період червень 2020 операції відображено в бухгалтерському обліку. Станом на 31.03.2024 сальдо розрахунків по бухгалтерському рахунку 631 по контрагенту ТОВ «Бетонекс плюс» відсутнє.

Стосовно операцій з ФОП ОСОБА_1 .

ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» (як замовник по договору) до перевірки представлено договір від 06.03.2020 №5, укладений із ФОП ОСОБА_1 (виконавець), відповідно до умов якого: виконавець зобов`язується за завданням замовника надати транспортні послуги по перевезенню вантажів, які визначаються та надаються в процесі здійснення підприємницької діяльності замовника своїм транспортом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Найменування послуги, яка повинна бути надана виконавцем покупцю за цим Договором, визначено в актах виконаних робіт (наданих послуг). Акти виконаних робіт (наданих послуг) складаються станом на останнє число місяця. Згідно з цього Договору, виконавець надає замовнику транспортні послуги по перевезенню щебню, щебеневої продукції та сипучих матеріалів (далі Товар). Виконавець надає послуги особисто. У випадку згоди сторін виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення Договору. Товар перевозиться з ТОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд», за адресою: Рівненська обл., Сарненський р-н, смт. Клесів, вул. Промислова, 13 на об`єкт замовника, за адресою: Львівська обл. Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 6А. Сторони за взаємною згодою можуть змінити місце навантаження та / або розвантаження Товару. Маршрут перевезення до пункту призначення визначається Виконавцем. Загальна вартість Договору визначається сторонами як сума вартості наданих та оплачених послуг, що фіксується в актах наданих послуг.

На виконання вказаного договору ФОП ОСОБА_1 оформлено на адресу ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» акти наданих послуг: від 30.04.2020 №96, від 31.05.2020 №137, від 30.06.2020 №142, від 31.07.2020 №164 щодо перевезення щебню та відсіву гранітного. Крім того, до перевірки представлено товарно транспортні накладні, згідно яких замовник ТОВ «Красненський елеваторний комплекс», автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 , вантажовідправник ТОВ «ККНК Технобуд», пункт навантаження смт. Клесів, пункт розвантаження смт. Красне, які відображені на стор. 48-56 акта перевірки.

ФОП ОСОБА_1 за період квітень липень 2020 оформлено на ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, їх перелік відображений на стор. 56-57 акта перевірки.

Позивачем згідно виписаних ФОП ОСОБА_1 податкових накладних включено до складу податкового кредиту за квітень 2020 - липень 2020 та листопад 2021.

В бухгалтерському обліку позивачем по взаєморозрахунках з даним контрагентом операції відображено в бухгалтерському обліку. Станом на 31.03.2024 сальдо розрахунків по бухгалтерському рахунку 631 по контрагенту ФОП ОСОБА_1 відсутнє.

Під час перевірки відповідачем використано бази даних ГУ ДПС України, Єдиний реєстр податкових накладних, АФС Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань, АС «Податковий блок», Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДПС України, інші джерела інформації та встановлено:

- по ТОВ «Бетонекс плюс» - неподання контрагентом позивача звітності до контролюючого органу з серпня 2022; ГУ ДПС у Рівненській області прийнято рішення про відповідність ТОВ «Бетонекс плюс» платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податків від 18.02.2022 №7405, від 01.08.2022 №22998, від 12.08.2022 №24739, від 11.10.2022 №32962; відсутність придбання послуг оренди транспортних засобів та транспортних послуг для подальшої їх реалізації позивачу;

- по ФОП ОСОБА_1 встановлення надання нею транспортних послуг, поточного ремонту дороги, реалізації щебню та піску при чисельності працівників на підприємстві 6-10 та відсутності у підприємства власних основних засобів, достатніх трудових ресурсів.

Щодо поданих до перевірки товарно транспортних накладних даними контрагентами встановлено, що: одним водієм оформлено 2-3 рейси в день із смт. Клесів Рівненська обл. до с. Утішків Львівська обл. Відстань між пунктом навантаження та пунктом розвантаження 284 км, з врахуванням часу на навантаження, перевезення та розвантаження щебеню/відсіву є неможливим здійснити таку кількість рейсів одним водієм в день; в них вказано державні номери автомобілів без зазначення державного номеру причепа, що не дає можливості встановити технічні характеристики (вантажопідйомність, об`єм) транспортного засобу; невідповідність маси вантажу, що зазначена в ТТН(36т-49т) технічним характеристикам автомобілів (дані з інтернет ресурсів, база МВС України); ряд автомобілів та водіїв, які вказано в ТТН, що оформлено ФОП ОСОБА_1 для позивача відображено також в ТТН, що оформлені ТОВ «Бетонекс плюс» для позивача.

Стосовно операцій з ТОВ «Кімберліт Груп».

ТОВ «Красненський елеваторний комплекс» до перевірки представлено договір підряду від 01.06.2020 №01/06-2020, укладений з ТОВ «Кімберліт Груп», згідно умов якого позивач (замовник) доручає, а ТОВ «Кімберліт Груп» (підрядник» в порядку та на умовах цього договору зобов`язується виконати та передати замовникові комплекс будівельних робіт, що включають в себе монтаж сушильної установки LEEA STKX6S-15/02 виробництва компанії Buhler (Німеччина) на об`єкті будівництва ,,Нове будівництво елеваторного комплексу місткістю 205,96 тис. мЗ на території ТОВ Красненський елеваторний комплекс» за адресою: Львівська обл., Буський район, Утішківська сільська рада (надалі за текстом Договору - Роботи). Роботи виконуються на об`єкті за адресою: Львівська обл., Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 6А (далі - Об`єкт). Обсяг Робіт, що доручаються до виконання Підряднику, визначений проектною документацією наданою Замовником, та може коригуватись Замовником в ході виконання Договору. Склад Робіт, які виконує Підрядник відповідно до Договору, номенклатура, розмірність та вартість за одиницю розмірності, зазначається у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього Договору. За результатами кожного календарного місяця протягом якого виконувались роботи (надалі за текстом звітний місяць) Підрядник оформлює Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3, які є підставою для проведення розрахунків між Сторонами і являються невід`ємною частиною Договору. Підрядник зобов`язаний виконати весь обсяг передбачених договором протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту початку виконання робіт. Здача-приймання виконаних робіт здійснюється у відповідності з чинним законодавством, будівельними нормами і правилами, цим Договором та оформляється Актами приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3. Акти приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в Підрядник надає Замовнику завізованими представником технагляду Замовника, а також за потребою- інженером з авторського нагляду проектної організації. Підрядник не пізніше останнього календарного дня місяця, в якому були виконані Роботи, готує по два примірники Акту приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3, із зазначенням в них обсягу та вартості виконаних у звітному місяці Робіт, підписує їх і надає Замовнику разом з проміжною виробничою документацією в оригіналі особисто або цінним поштовим відправленням з описом вкладення. Замовник забезпечує Підрядника матеріалами необхідними для виконання Підрядник не пізніше 5 (п`яти) робочих днів до запланованої дати початку окремого виду робіт із використанням матеріалів, що повинні бути надані Замовником, повинен у письмовому вигляді надати Заявку із зазначенням асортименту та кількості необхідних матеріалів. У випадку неподання Заявки в передбачений строк Підрядник несе відповідальність за прострочення термінів виконання робіт в порядку передбаченому розділом 10 Договору. Замовник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати подання Заявки Підрядником зобов`язаний надати всі необхідні матеріали. У випадку ненадання Замовником матеріалів в цей строк, Підрядник не несе відповідальності за прострочення термінів виконання Робіт. Матеріали передаються Підряднику згідно Акту прийому-передачі матеріалів.

На виконання вищезазначеного Договору ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП оформлено на адресу ТОВ "Красненський елеваторний комплекс" акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) щодо проведення монтажу сушильної установки LEEA STKX6S-15/02 на будівництві нового елеваторного комплексу місткістю 205,96 тис.куб.м. на території ТОВ "Красненський елеваторний комплекс" за адресою Львівська область Буський район Утішківська сільська рада за серпень 2020 року на загальну суму1 711 215,60 грн в тому числі ПДВ 285 202,60 гривень.

Акти приймання-передачі матеріалів та/або накладні на передачу матеріалів від Замовника до Підрядника до перевірки не надано.

ТОВ «Кімберліт Груп» в період червень серпень 2020 оформлено на адресу позивача податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що описано на стор 63-64 акта перевірки. Позивачем включено до складу податкового кредиту на суму ПДВ 285202,60 грн. В бухгалтерському обліку були відображені вказані операції, про що зазначено на стор.64 акта перевірки. Вартість монтажу сушильної установки в подальшому включено у вартість нового елеваторного комплексу (бухг. Рах. 104).

Як вказано в акті перевірки, позивачем здійснено будівництво нового елеваторного комплексу місткістю 205,96 тис.с.куб. за адресою Львівська обл., Буський район, Утішівська сільська рада на підставі дозвільних документів: дозволу ДАБІ України на виконання будівельних робіт від 04.06.2020, сертифікатів про закінчення будівництва від 13.10.2020, від 29.12.2021, від 28.10.2022 (стор.64 акта перевірки). Станом на 31.03.2024 сальдо розрахунків по бухгалтерському рахунку 631 по вказаному контрагенту відсутня.

Під час перевірки відповідачем використано бази даних ГУ ДПС України, Єдиний реєстр податкових накладних, АФС Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань, АС «Податковий блок», Архів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДПС України, інші джерела інформації та встановлено:

- ТОВ «Кімберліт Груп» зареєстровано 31.10.2013, вид діяльності 41.20 будівництво житлових та нежитлових будівель;

- ТОВ «Кімберліт Груп» анульовано реєстрацію платника ПДВ 11.03.2024, середньооблікова кількість штатних працівників за червень серпень 2020 3 особи, балансова вартість основних засобів за 2020 рік 0 грн.

Відтак відповідачем у акті перевірки вказано, що у ТОВ «Кімберліт Груп» відсутній достатній людський ресурс дане підприємство не могло виконати зазначений обсяг робіт, акт виконаних робіт не може слугувати підставою для формування податкового кредиту, оскільки ТОВ «Кімберліт Груп» підпадає під критерії відбору суб`єктів господарювання, що мають ризики здійснення нереальних операцій з наданням послуг із безпідставного формування податкового кредиту третім особам.

Зауваження щодо повноти та порядку складання податкових накладних, виписаних ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 і ТОВ ,,КІМБЕРЛІТ ГРУП на адресу ТОВ Красненський елеваторний комплекс у контролюючого органу відсутні.

Суд під час розгляду справи та дослідження доказів встановив, що представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами.

Більш того, проаналізувавши наведені вище документи, суд дійшов висновку, що вказані документи не мають пошкоджень або дефектів щодо форми, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, також вони містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг господарських операцій та підтверджують фактичний рух активів між позивачем та його контрагентами.

Крім того, суд вказує на презумпцію добросовісності платника податків, яка означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що податковим органом не було надано доказів та не було належним чином обґрунтовано про невідповідність первинних бухгалтерських документів, які підлягають складанню вимогам чинного законодавства, також не зазначено про відсутність будь-якої первинної документації, яка є обов`язковою для складання під час здійснення господарської діяльності.

В акті перевірки не заперечується факт укладання відповідних правових угод та проведення оплати за такими угодами.

Верховний Суд у постановах від 11.11.2020 № 320/1147/19, від 24.11.2020 № 813/3034/15 виклав правовий висновок, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Верховний Суд неодноразово висловлювався про те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Цей підхід підтримано і Великою Палатою Верховного Суду у згаданій постанові від 07 липня 2022 року по справі №160/3364/19.

Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2023 року у справі №380/9660/21 зазначив, що платник не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, оскільки поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування. Платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією щодо виконання контрагентом податкових зобов`язань. За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника та його постачальників для одержання незаконної податкової вигоди, платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб. Такі дії перебувають поза межами впливу платника.

За відсутності доказів, які беззаперечно могли б свідчити про неможливість виконання господарської операції або про її невиконання контрагентами, платник не може бути позбавлений можливості відображення такої операції в податковому обліку. Податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність здійснених господарських операцій, не є належним доказом у справі, оскільки не має статусу первинного документа, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків.

Також суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду: «Покликання на недотримання контрагентами податкового законодавства не може слугувати одноосібною підставою для позбавлення платника податкової вигоди, оскільки відповідальність настає лише в разі доведення податковим органом недобросовісності дій платника, наміру останнього отримати необґрунтовану податкову вигоду шляхом змови та здійснення узгоджених, взаємозалежних, необумовлених ринковими механізмами дій суб`єктів (юридичних або фізичних осіб), які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних результатів для одного з суб`єктів оподаткування. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті - постанова КАС ВС від 23 травня 2023 року у справі № 360/1283/20.

У справах, предмет розгляду в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які за висновком контролюючого органу є фіктивними, сталою є судова практика Верховного Суду, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності. Сутність таких господарських операцій повинна проявлятися в русі активів, зміні в зобов`язаннях чи власному капіталі платника податків, відповідати економічному змісту укладених платником податку договорів, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкової вигоди - постанова КАС ВС від 19 червня 2023 року у справі № 810/1577/17.

Відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків, також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Висновки про відсутність у контрагента трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом лише на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак, така податкова інформація носить виключно інформативний характер, не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач, крім того, відповідачем так і не було надано цієї інформації на паперових носіях задля її аналізу та можливості її перевірити, а всі доводи податкового органу в цій частині ґрунтуються на припущеннях, до того ж, стосуються походження джерела товару контрагента позивача, а не самого позивача.

Верховний Суд у постанові від 27.10.2022 у справі № 814/129/16, дійшов висновку, що необґрунтованим є посилання скаржника, як на підставу про нереальність господарських операцій на відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів, а також не підтвердження факту транспортування ТМЦ автомобілем та водієм, оскільки відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 у справі №826/16601/18 зазначив, що не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей для виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Чинним законодавством України не передбачається обов`язку платників податків одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Також норми ПК України не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Лише у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які не підтверджують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар (послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в

Відсутність в АІС «Податковий блок» даних про придбання ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС» послуг з оренди транспортних засобів та транспортних послуг, за наявності знаходження на балансі ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС» основних засобів 4 групи «Машини та обладнання» балансовою вартістю 1 816 тис.гривень не може бути беззаперечним доказом відсутності реального здійснення ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС» транспортних послуг, так як при наданні таких послуг ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС» використовує власні транспортні засоби.

В акті перевірки відсутні будь-які обґрунтовані доводи та докази, що відповідачем встановлено щодо учасників досліджуваної господарської операції наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій; не здійснення особою, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність документів обліку.

Посилання контролюючого органу на наявність прийнятих стосовно контрагента позивача рішень про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку та рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ, суд вважає безпідставними, оскільки вказані рішення були відсутні на момент існування спірних правовідносин та були ухвалені після вчинення відповідних господарських операцій, тому не могли бути відомі позивачу на момент здійснення таких операцій.

Щодо певних недоліків змісту деяких із цих документів, суд зазначає, що вказані недоліки не є суттєвими, тобто, не є такими, що зумовлюють втрату ними юридичної сили та містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг господарських операцій.

Зазначений висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26.01.2023 у справі №804/7948/16, де зазначено, що наявність окремих недоліків в оформленні первинних документів платника податків та відсутність товарно-транспортних накладних не можуть свідчити про нереальність господарської операції, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи, при цьому перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. При цьому сама собою наявність, або відсутність окремих документів, зокрема, товарно-транспортних накладних, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. Необхідно зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Крім того, не є свідченням нереальності господарських операцій відсутність деталізації їх опису в первинних документах.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №804/939/16, від 26.06.2018 у справі № 826/3006/14, від 27.11.2018 у справі №826/11629/16, від 12.04.2019 у справі №821/474/16, від 25.02.2020 у справі №826/4914/16.

Відповідач ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ ,,БЕТОНЕКС ПЛЮС, ФОП ОСОБА_1 , з огляду на те, що подані до перевірки товарно транспортні накладні, з врахуванням часу на навантаження, перевезення та розвантаження щебеню/відсіву є неможливим здійснити таку кількість рейсів одним водієм в день; в них вказано державні номери автомобілів без зазначення державного номеру причепа, що не дає можливості встановити технічні характеристики (вантажопідйомність, об`єм) транспортного засобу; невідповідність маси вантажу, що зазначена в ТТН(36т-49т) технічним характеристикам; ряд автомобілів та водіїв, які вказано в ТТН, що оформлено ФОП ОСОБА_1 для позивача відображено також в ТТН, що оформлені ТОВ «Бетонекс плюс» для позивача.

У спростування таких висновків позивач вказує, що весь аналіз відповідача обмежився банальним перенесенням, і то не всіх, даних товарно-транспортних накладних у таблицю. Як приклад, згідно даних таблиці, що міститься на стор. 39-41 акту перевірки, водієм ОСОБА_2 05.05.2020 здійснено два рейси із смт. Клесів, Сарненський р-н, Рівенська обл до с. Утішків, Буський р-н, Львівської області відповідно до ТТН № КЛ-119123 та № КЛ-119014. Однак, згідно до даних зазначених у ТТН № КЛ-119014 від 05.06.2020 транспортний засіб МЕРС реєстраційний номер НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 , прибув під завантаження 05.06.2020 о 00.01 , натомість за ТТН № КЛ-119123 від 05.06.2020 транспортний засіб МЕРС реєстраційний номер НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 , прибув під завантаження 05.06.2020 о 17.43 , із чого слідує, що дата оформленої ТТН не означає, що водій саме у цей день здійснив 2 рейси за маршрутом із смт. Клесів, Сарненський р-н, Рівенська обл до с. Утішків, Буський р-н, Львівської області, це лише підтверджує, транспортний засіб було завантажено двічі за одну добу, по-друге за понад 17 годин водій ОСОБА_2 може завантажитись розвантажитись та повернутись для завантаження з с. Утішків, Буського р-н, Львівської області на кар`єр в смт. Клесів, Саренський р-н, Рівенська обл.

Позивач вказує, щозгідно даних таблиці, що міститься на стор. 58-59 акту перевірки, водієм ОСОБА_3 03.07.2020 здійснено два рейси із смт. Клесів, Сарненський р-н, Рівенська обл до с. Утішків, Буський р-н, Львівської області відповідно до ТТН № КЛ-122912 та № КЛ-123050. Однак, згідно до даних зазначених у ТТН № КЛ-122912 від 03.07.2020 транспортний засіб ВОЛЬВО реєстраційний номер НОМЕР_3 водій ОСОБА_3 , прибув під завантаження 03.07.2020 о 01.31 , натомість за ТТН № КЛ-123050 від 03.07.2020 транспортний засіб ВОЛЬВО реєстраційний номер НОМЕР_4 водій ОСОБА_3 , прибув під завантаження 03.07.2020 о 18.19 , із чого слідує, що по-перше дата оформленої ТТН не означає, що водій саме у цей день здійснив 2 рейси за маршрутом із смт. Клесів, Сарненський р-н, Рівенська обл до с. Утішків, Буський р-н, Львівської області, це лише підтверджує, транспортний засіб було завантажено двічі за одну добу, по-друге за майже 17 годин водій ОСОБА_3 може завантажитись розвантажитись та повернутись для завантаження з с. Утішків, Буського р-н, Львівської області на кар`єр в смт. Клесів, Саренський р-н, Рівенська обл.

Отже, відповідач, замість аналізу наданих документів на підтвердження переміщення щебню (відсіву), обмежився лише перенесення даних з ТТН до таблиці не враховуючи в який проміжок часу доби транспортний засіб прибув під навантаження, в зв`язку із чим і дійшов безпідставних висновків, що ТТН виписані в одну ту саму дату, а отже це свідчить про не можливість здійснення водієм такого перевезення.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що внутрішнє перевезення вантажів має бути оформлено товарно транспортною накладною або іншим визначеним законодавством документом на вантаж.

Тобто, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товарно матеріальних цінностей, а недоліки у їх оформлені не є підставою для висновків про безтоварність операцій, якщо інші данні свідчать про рух активів. Цей висновок підтверджений судовою практикою (Постанова ВС від 21.01.2021 у справі №813/2204/17, постанова ВС від 02.03.2023 у справі № 804/644/16).

Тобто, у разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені товарно-транспортних накладних, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що можуть свідчити про не реальність господарської операції, за умови, що інші данні свідчать про рух активів або зміни у зобов`язанні платника податків.

Стосовно висновку про невідповідність маси вантажу зазначеної у ТТН технічним характеристикам автомобілів (абз. 3 ст. 42 акту перевірки), в наведеному переліку автомобілів відповідачем зазначені лише Сідлові тягачі.

Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до п.1.10 Постанови КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху»:

автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою;

буксирування - переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, яке не належить до експлуатації автопоїздів (транспортних составів) на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування;

фактична маса автопоїзда - сума фактичної маси кожного транспортного засобу, що входить до складу автопоїзда;

причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автопоїзд, що відповідно до визначених абз. б п. 22.5 Правила дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 показників фактичної маси становить від 40 т. Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач співставляючи масу сідельного тягача, взяту із технічних характеристик, що розміщені на інтернет ресурсі, із фактичною масою автопоїзду зазначеного у ТТН без врахування маси напівпричепу помилково вказав про невідповідність маси щебню (відсіву), що зазначена ТТН технічним характеристикам сідельного тягача. Отже, відповідачем в процесі проведення перевірки було досліджено та не спростовано здійснення господарської операції з надання ТОВ «БЕТОНЕКС ПЛЮС» на користь позивача транспортних послуг на перевезення щебню фр 40-70 мм в кількості 2 299,24 т та перевезення відсіву гранітного фр 0-5 мм в кількості 14 257,16 т на загальну суму 3 476 844,00 грн., в т.ч ПДВ 579 474,00 грн.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2023 у справі № 200/2903/22 зазначив:

Перевіряючи твердження контролюючого органу про нереальність спірних операцій з огляду на неможливість встановити у ланцюгах поставки джерело походження товару, поставленого в подальшому позивачу, суди правильно виходили з того, що порушення певним постачальником товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) податкової дисципліни, крім того, такі посилання не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами. Згідно акту перевірки, контролюючий орган дійшов вищевказаних висновків також виключно на підставі інформації наявної в інформаційних базах даних контролюючого органу, посилань на документи акт перевірки також не містить, наведені відповідачем схеми співставлення реалізації та придбання товарі (робіт, послуг) по контрагентах не є належними доказами, оскільки такі схеми є лише узагальненням інформації, що наявна в інформаційних базах, з таких не вбачається, що вони базуються на безпосередньому дослідженні та аналізі первинних документів господарюючих суб`єктів.

При цьому слід зазначити, що судами встановлена наявність правосуб`єктності сторін на час укладення та виконання спірних правочинів, зокрема, контрагенти позивача на момент укладення договорів та оформлення первинних документів, як і позивач, були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин та були платниками ПДВ.

Суд також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

А тому суд не приймає до уваги посилання податкового органу на наявність недоліків у наданих первинних документах, оскільки зазначене повинне оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

Під час розгляду справи суд дослідив усі перелічені вище первинні документи щодо кожного окремого контрагента позивача та встановив відповідність здійснених господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Зокрема, підтверджено зміст і обсяг господарських операцій на підставі належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку договорів, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт (наданих послуг), банківських виписок, платіжних доручень тощо.

Зазначені документи складені за результатами фактично проведених операцій, не містять ознак дефектів форми, змісту або походження, і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій. Проте, незважаючи на це, контролюючий орган безпідставно не прийняв їх до уваги, не навівши належних аргументів на спростування вказаних доказів у спосіб, передбачений процесуальним законом.

Видані (зареєстровані) контрагентами позивача податкові накладні не містять ознак порушень (не мають недоліків), а порядок їх заповнення відповідає вимогам податкового законодавства, чинного на момент їх складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, твердження відповідача про те, що контрагенти позивача не мали необхідних ресурсів для провадження господарської діяльності не підтверджено належними та допустимими доказами, ґрунтується виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення перевірки контрагентів позивача та дослідження первинних документів.

Не подано Головним управлінням ДПС у Львівській області і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальних характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки вони перебувають поза межами його впливу.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі Булвес АД проти Болгарії (заява № 3991/03) від 22.01.2009 визначено, що обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни, є неприпустимим. У Рішенні зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, у постановах Верховного Суду від 20.06.2022 у справі №826/7997/18, від 03.08.2022 у справі №520/5056/2020, від 26.01.2023 у справі №804/7948/16, від 23.02.2023 у справі №520/6200/19.

Крім цього, у п.13 постанови від 24.04.2018 у справі №813/8500/13-а Верховним Судом викладено правову позицію, відповідно до якої, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України вказано, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Також суд зазначає, що контролюючим органом в акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій.

У свою чергу, факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, відсутність квитанцій про їх неприйняття є свідченням наявності у платника податків підстав для формування сум податкового кредиту за такими податковими накладними. А тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов`язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 статті 201 ПК України при їх реєстрації покладений на контролюючий орган.

Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 04.10.2023 у справі №822/1616/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, за змістом ст. 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що недоліки в оформленні документів за своєю суттю не спростовують вчинені між сторонами господарські операції, а тому такі недоліки самі по собі не нівелюють наслідків цих господарських операцій.

З огляду на вищезазначене враховуючи практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд вважає, що операції позивача з контрагентами здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів.

Враховуючи вищенаведене, висновки відповідача про нереальність вчинення операцій з придбання в ТОВ «Бетонекс Плюс» та ФОП ОСОБА_1 послуг з доставки (перевезення) щебеню, відсіву гранітного і ТОВ «Кімберліт Груп» послуг монтажу сушильної установки є необґрунтованим та безпідставними, тому прийняті відповідачем оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02 форми «Р», №46824/13-01-07-02 форми «Р» та № 46826/13-01-07-02 форми «В4» є безпідставними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні рішень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія), що призвело до безпідставного прийняття податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72,77, 90, 94, 139, 241 -246, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46823/13-01-07-02.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46824/13-01-07-02.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46825/13-01-07-02.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 31.10.2024 № 46826/13-01-07-02.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Красненський елеваторний комплекс» 30280 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.07.2025.

СуддяКарп`як Оксана Орестівна