Справа № 580/4081/25
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року справа № 580/4081/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю секретаря Трегулова Б.Л.,

представника відповідача - Костюченко Ю.М. (за посадою),

представника третьої особи - Диптан Ю.В. (за посадою),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9) в якій просить:

-визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 26.04.2023 №02-28-к Про звільнення ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Пенсійний фонд України поновити позивача на посаді в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області або рівнозначній тій з якої звільнено на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 26.04.2023 №02-28-к.;

-стягнути з Пенсійного фонду України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 915 141, 02 грн., але по день ухвалення рішення у справі;

-рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою від 21.04.2025 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 05.05.2025 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою від 02.07.2025 закрито підготовче провадження та перейдено до розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 10.03.2021 позивачка працювала на посаді начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, а з 10.03.2022 призначена за строковим трудовим договором виконуючою обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. Наказом №02-28-к від 26.04.2023, з 26.04.2023 звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи звільнення незаконним та таким, що порушує норми трудового законодавства, зокрема ч. 2 ст. 40, ст. 49-2, 43 КЗпП України, позивачка звернулась до суду.

Позивач подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні.

Пенсійним фондом України до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову, оскільки наказом 16.01.2023 № 9-ОД скорочено весь штат працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь, а тому було неможливо запропонувати вакантні посади на тому самому підприємстві. Разом з тим, штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України Про державну службу. Посади працівників ФСС України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. Наголошено, що переведення працівників ФСС України на посади державної служби, суперечать Закону №889.

В судовому засіданні представник відповідача щодо позовних вимог заперечував.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області до суду подано пояснення, що в Головному управлінні були наявні посади державної служби категорій "Б" та "В" і особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу мали таку можливість, однак позивач посада якої не віднесена до посад державної служби, не виявила такого бажання. Також зазначено, що переведення працівників ФСС України на посади державної служби, суперечать Закону №889.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

Наказом № 02-14-к ОСОБА_1 з 10.03.2021 призначена на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, а наказом 02-27-к від 04.03.2022 призначена за строковим трудовим договором виконуючою обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (дані копії трудової книжки).

01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 №1105-ХІV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105-ХІV (в редакції Закону №2620-ІХ, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року.

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16 січня 2023 року № 9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року; комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України, з дотриманням вимог статті 49-4 КЗпП України, статті 22 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, положень Колективного договору, укладеного між виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України та Професійною спілкою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування 29.10.2020, повідомити Професійну спілку працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України щодо прийнятого рішення про масове вивільнення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві та провести відповідні консультації; управлінню по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з дотриманням порядку і термінів, встановлених вимогами ст. 49-2 КЗпП України, персонально попередити працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про скорочення чисельності та штату працівників та про наступне їх звільнення.

21.01.2023 Головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України видано повідомлення про наступне вивільнення, згідно якого посада яку вона займає буде скорочена 18.04.2023, а оскільки підлягає скороченню увесь штат інша робота у Фонді не пропонується.

26.04.2023 головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України прийнято наказ №02-28-к про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючою обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області з 26.04.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд зазначає таке.

01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України, зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442), зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом №2620.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Частиною п`ятою цієї статі визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ч. 3 ст. 105 ЦК України, учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припиненні юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

16.01.2023 на виконання п. 2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматським О. видано наказ № 9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

Спірним наказом № 02-28-к з 18.04.2023 позивача звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 5-1 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Відповідно до ч. 2 п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 Про практику розгляду судами трудових спорів при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Верховної Ради з 01.01.2023 припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк. Таким чином, при звільненні норми трудового законодавства дотримані.

Доводи позивачки про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки всі посади управління ВД ФССУ у Черкаській області підлягали скороченню, а переведення позивачки на вакантну посаду в ГУ ПФУ в Черкаській області виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час позивачка обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України Про державну службу державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 889).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

Частиною 5 ст. 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

09.12.2022, 30.12.2022, 28.03.2023 ГУ ПФУ в Черкаській області було направлено повідомлення на адресу управління ВД ФССУ у Черкаській області щодо працевлаштування працівників та наявні вакантні посади, проведення співбесід і направлень резюме.

Судом враховано, що особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій Б та В та реалізувати своє право на працю, отримали можливість реалізації останнього.

Листом від 18.04.2024 ГУ ПФУ в Черкаській області було направлено повідомлення на адресу управління ВД ФССУ у Черкаській області про те, що ОСОБА_1 підготовлено пропозицію роботи в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області завідувача сектору технічної підтримки зовнішніх користувачів електронних сервісів управління інформаційних систем та електронних реєстрів.

Позивач не заперечувала щодо надання такої можливості, однак не подавала відповідачу заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника Фонду соціального страхування України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби Управління, суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивачки не знайшла свого об`єктивного підтвердження, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що оскаржуваний позивачкою наказ, винесений відповідачем, є на думку суду правомірним, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки, основні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому похідні вимоги є безпідставними.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР
Повний текст рішення виготовлено 28.07.2025