Справа № 990/339/25
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 липня 2025 року

м. Київ

справа №990/339/25

адміністративне провадження № П/990/339/25

Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого (судді-доповідача) Хохуляка В.В., суддів: Гімона М.М., Дашутіна І.В., Ханової Р.Ф., Шишова О.О. перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України, Верховної Ради України, Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

21.07.2025 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України Президента України, Верховної Ради України, Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у якому позивач просить:

визнати бездіяльність відповідачів незаконною;

зобов`язати відповідачів звернутися з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо відповідності статті 10 Закону «Про режим воєнного стану», Закону від 15 липня 2025 року про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації", реєстровий №13472 та Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації", реєстровий №13472. - положенням статті 103 Конституції України.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, судом встановлено наступне.

Як слідує з позовної заяви, ОСОБА_1 звертається з позовними вимогами до Президента України, Верховної Ради України, Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, згідно з Основним законом України Главу держави може бути обрано як на чергових, так і на позачергових виборах. Конституційний Суд України наголошує, що положення статті 103 Конституції України та інших її статей, які визначають конституційно-правовий статус Президента України, не містять норм, які встановлювали б інший строк, крім п`ятирічного, на який громадяни України можуть обирати главу держави, незалежно від виду виборів (чергових або позачергових). Отже, закріплений частиною першою статті 103 Основного Закону України п`ятирічний строк - єдиний конституційно встановлений строк, на який обирається Президент України. Цей строк однаковою мірою поширюється як на Президента України, обраного на чергових виборах, так і на Президента України, обраного на позачергових виборах. Таким чином, Президент України в особі фізичної особи ОСОБА_2 , по закінченню цього строку позбавлений права видавати укази про продовження воєнного стану та перешкоджати проведенню чергових виборів Президента України.

Як указує позивач, повноваження Конституційного Суду України обмежені законодавством. З власної ініціативи суд не може розглядати жодне питання, має бути офіційне подання від Президента, не менш ніж 45 нардепів, Кабміну, Верховного Суду чи Уповноваженого з прав людини. Жоден із вказаних суб`єктів конституційного подання (відповідачів) з поданням до Суду не зверталися, на переконання позивача, неправомірно. Зазначені обставини стосуються позивача як виборця та самовисуванця на виборах 2019 року Президента України.

На підставі викладеного, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Президента України, Верховної Ради України, Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зобов`язати перелічених суб`єктів звернутись з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо відповідності статті 10 Закону України «Про режим воєнного стану», Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації та Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації"- положенням статті 103 Конституції України.

За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).

За пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ (пункт 3 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроєкту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Визначений частиною четвертою статті 22 КАС України перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, є вичерпним.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначені у статті 266 КАС України. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України (пункт 1 частини першої); законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2 частини першої).

Згідно із частинами першою, другою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один із цих судів за вибором позивача.

Приписам цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас у цій статті (у частинах четвертій - шостій) встановлені заборони об`єднувати в одне провадження кілька вимог, щодо яких закон визначає особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).

Поряд з цим, закон установлює норму, відповідно до якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або кілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог (частина шоста статті 172 КАС України).

Нормами КАС України імперативно врегульовано підсудність адміністративних справ з визначенням категорій справ, які підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції та не підлягають розгляду іншими адміністративними судами в разі об`єднання у позові вимог, які хоч і пов`язані між собою, але їх розгляд віднесено до підсудності іншого адміністративного суду як суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, у яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень: до Президента України, що за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного Суду як суду першої інстанції, до Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України - підсудні окружному адміністративному суду.

Поряд з цим, позивач також заявляє позовні вимоги до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною щодо незвернення з конституційним поданням до Конституційного Суду України та просить зобов`язати Верховну Раду України звернутися з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо відповідності статті Закону України і Указу Президента України положенням Конституції України.

У свою чергу, виходячи з заявлених позовних вимог, суд ураховує, згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 Основного Закону до повноважень Конституційного Суду України належить: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України. Питання, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються за конституційними поданнями: Президента України; щонайменше сорока п`яти народних депутатів України; Верховного Суду; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Як вбачається, у зазначеному переліку суб`єктів звернення з конституційним поданням не вказано Верховну Раду України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позаяк позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і нема законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Верховний Суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які за правилами виключної підсудності йому не підсудні.

Така позиція суду неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постанові від 10.07.2025 у справі №990/109/25.

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 22, 160, 169, 172, 266, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України, Верховної Ради України, Верховного Суду, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

------------------

--------------------

--------------------

--------------------

--------------------

В.В. Хохуляк

М.М. Гімон

І.В. Дашутін

Р.Ф. Ханова

О.О. Шишов

Судді Верховного Суду