Справа № 140/4668/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4668/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна, в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Луганській області №52 від 08.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового підземного стажу ОСОБА_1 періоди: з 01.09.1986 по 11.01.1990 навчання у професійно-технічному училищі №1 м. Нововолинська за професією електрослюсар підземний; з 22.09.1989 по 15.01.1990 робота учнем електрослюсарем підземним ДП «Шахта №9 «Нововолинська» (виробнича практика); з 12.03.1990 по 26.06.1990 підземний електрослюсар третього розряду в/о «Укрзахідвугілля» трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління; з 30.06.1990 по 17.04.1992 строкова військова служба; з 04.05.1992 по 14.12.1992 електрослюсар підземний Шахта №5 «Нововолинська»; з 24.12.1992 по 30.06.1993, з 01.07.1993 по 26.10.1994 учнем електрослюсаря підземного, електрослюсарем підземним Мирнинському спеціалізованому шахтобудівельному тресті Управління капітального будівництва акціонерної компанії «АЛРОСА» та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 04.03..2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області №52 від 08.04.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1 - 6 років та страхового стажу 25 років.

До страхового та пільгового стажу не зараховано періоди роботи, навчання та проходження строкової військової служби: 01.09.1986 по 11.01.1990 навчання у професійно-технічному училищі №1 за професією електрослюсар підземний; 22.09.1989 по 15.01.1990 робота учнем електрослюсарем підземним ДП «Шахта №9 «Нововолинська» (виробнича практика), оскільки довідка, що підтверджує стаж роботи не містить інформації про спуски в шахту; 12.03.1990 по 26.06.1990 підземний електрослюсар третього розряду в/о «Укрзахідвугілля» трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління, оскільки відсутній запис у трудовій книжці; 30.06.1990 по 17.04.1992 строкова військова служба; 04.05.1992 по 14.12.1992 електрослюсар підземний Шахта №5 «Нововолинська», оскільки відсутній запис у трудовій книжці; 24.12.1992 по 30.06.1993, 01.07.1993 по 26.10.1994 учнем електрослюсаря підземного, електрослюсарем підземним Мирнинський спеціалізованому шахтобудівельному тресті Управління капітального будівництва акціонерної компанії «АЛРОСА», що розташоване на території російської федерації, у зв`язку з припинення Угоди.

Переконаний, що позивач надав усі необхідні документи, які підтверджують його стаж роботи, і відповідач 1 неправомірно не зарахував дані періоди роботи до страхового та пільгового стажу роботи.

Необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Оскільки перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не перевищувала трьох місяців, тому до пільгового стажу роботи, на думку позивача, необхідно зарахувати час навчання за фахом.

Також ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу та на момент призову позивач працював на посаді підземний електрослюсар у в/о «Укрзахідвугілля» трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління, був звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу (наказ №110-к від 25.06.1990), тому наявні правові та фактичні підстави для зарахування періодів військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом із тим, щодо стажу роботи на території російської федерації, звертає увагу суду, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають. При цьому обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Отож, уважає, що відповідач 1 неправомірно не зараховує ОСОБА_1 до пільгового підземного стажу спірні періоди роботи. У трудовій книжці, яка була надана відповідачу наявні усі необхідні записи, дані записи виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, а також надані уточнюючі довідки, які підтверджують періоди роботи за відсутності записів у ній, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-6).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 40).

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 20.05.2025 ГУ ПФУ в Луганській області позов не визнає та зазначає, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , наданої позивачем до заяви про призначення пенсії від 31.01.2025, зазначені тільки періоди: навчання з 01.09.1986 по 11.01.1990; проходження строкової військової служби з 30.06.1990 по 17.04.1992; роботи з 24.12.1992 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 26.10.1994 у Миринському шахтобудівному тресті.

За результатами розгляду документів страховий стаж ОСОБА_1 склав 24 роки 5 місяців 24 дні, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком №1 - 3 місяці 14 днів, навчання за фахом - 3 місяці 14 днів.

До пільгового стажу зараховано: період проходження виробничої практики з 28.09.1989 по 11.01.1990 (3 місяці 14 днів) згідно довiдки про пiдтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вiдсутностi трудової книжки або відповідних записiв у нiй вiд 10.05.2024 №149 виданої ВП „Шахта №9 Нововолинська; період роботи з 12.03.1990 по 25.06.1990 (3 місяці 14 днів) згідно довiдки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записiв у нiй вiд 25.02.2025 №02-02/40 виданої ПАТ „Укрзахідвуглебуд.

Щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01.09.1986 по 11.01.1990 зазначає, що до пільгового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 11.01.1990 в професійно-технічному училищі №1 м. Нововолинська за професією електрослюсар підземний в повному обсязі, оскільки період навчання перевищує наявний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Стосовно військової служби - військовий квиток позивачем не надавався, в трудовій книжці серії НОМЕР_1 дати проходження військової служби дописані, відсутня дата видачі військового квитка.

До страхового та пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 04.05.1992 по 14.12.1992 у якості електрослюсаря підземного на шахті №5 Нововолинська за довідкою від 19.02.2025 №7, яка видана ДП Шахта №1 Нововолинська, оскільки в трудовій книжці відсутній запис про роботу, зарахування можливе після перевірки довідки. Окрім того, довідка про результати проведення атестації робочого місця після 21.08.1992 позивачем не надавалась.

До страхового та пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 24.12.1992 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 26.10.1994 у Миринському шахтобудівному тресті Управління капітального будівництва акціонерної компанії АЛРОСА, яке розташоване на території російської федерації, у зв`язку з припиненням Угоди.

Враховуючи наведе, уважає а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (арк. спр. 44-51).

Представником ГУ ДПС у Волинській області 28.05.2025 подано відзив на позовну заяву №0300-0802-7/12095 в якому позовних вимог не визнала, підтримала позицію, викладену і відзиві ГУ ПФУ в Луганській області та зазначила, що за результатом розгляду заяви позивача від 31.03.2025 та доданих до неї документів, відповідачем 1 обґрунтовано прийнято рішення № 52 від 08.04.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1 - 6 років та страхового стажу 25 років, а тому просить у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 86-90).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідачів у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 31.03.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 60).

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом «екстериторіальності» ГУ ПФУ в Луганській області, яким рішенням від 08.04.2025 №52 відмовлено у її призначенні (арк. спр. 23-24).

Рішенням встановлено, що вік заявника становить 54 роки 27 днів. За наданими документами страховий стаж становить 24 роки 05 місяців 24 днів, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком №1 3 місяці 14 днів, навчання за фахом 3 місяці 14 днів. Страховий стаж обчислено з урахуванням сплати страхових внесків за даними Реєстру, починаючи з 01.01.2004 по 31.12.2024.

За розглядом документів до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано період роботи з 22.08.1989 по 15.01.1990 у якості учня електрослюсаря підземного за довідкою від 10.05.2024 №149, яка видана ДП «Шахта №9 «Нововолинська», оскільки не містить інформації про спуски в шахту (підлягає уточненню довідкою). Період навчання з 01.09.1986 по 11.01.1990 в професійно-технічному училищі №1 м. Нововолинська за професією електрослюсар підземний не підлягає зарахуванню в повному обсязі до пільгового стажу роботи, оскільки не підтверджено пільгову роботу, окрім того він перевищує період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До страхового та пільгового стажу на Списком №1 не зараховано роботи: з 04.05.1992 по 14.12.1992 у якості електрослюсаря підземного на шахті №5 «Нововолинська» за довідкою від 19.02.2025 №7, яка видана ДП Шахта №1 «Нововолинська», оскільки в трудовій книжці відсутній запис про роботу (можливе для зарахування за результатом перевірки). Окрім того, інформація про результати атестації робочого місця, починаючи з 20.08.1992 до заяви не долучено; з 24.12.1992 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 26.10.1994 у Миринському шахтобудівному тресті Управління капітального будівництва акціонерної компанії «Алроса», що розташоване на території російської федерації, у зв`язку з припиненням Угоди.

До страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності з 14.08.2000 по 28.04.2002 та з 01.01.2025 по 28.02.2025 у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду.

У зв`язку із наведеним відмовлено в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1 6 років та страхового стажу 25 років.

Уважаючи таке рішення відповідача 1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком за Списком №1 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Уважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 (за період роботи до 1 січня 1992); Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36, від 24.06.2016 №461 (зі змінами) затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Список №1).

Розділ І Списку №1 має назву Гірничі роботи (видобування корисних копалин. Геологорозвідувальні роботи. Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд).

Підрозділом 1 Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень (далі - підрозділ 1) розділу І Гірничі роботи Списку №1 передбачено, що до Списку №1 відносяться працівники: зайняті на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді) в переліку яких значиться: гірник підземний видобувної дільниці, гірник з ремонту гірничих виробок підземний видобувної дільниці, гірничий майстер підземний дільниці ВТБ.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637.

Згідно з пунктом 20 вказаного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку (коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів)), стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, при цьому, у разі відсутності відомостей у ній, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 Порядку №637, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 24.12.1992, позивач з 01.09.1986 по 11.01.1990 навчався у професійно-технічному училищі №1; з 30.06.1990 по 17.04.1992 перебував на строковій військовій службі; з 24.12.1992 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 26.10.1994 працював учнем електрослюсаря підземного, електрослюсарем підземним Мирнинський спеціалізованому шахтобудівельному тресті Управління капітального будівництва акціонерної компанії «АЛРОСА» (арк. спр. 25-26).

Довідкою акціонерної компанії «АЛРОСА» від 05.01.2019 №А02-1090-35-10-01-С підтверджується факт роботи ОСОБА_1 в період з 24.12.1992 (наказ від 22.12.1992 №47) по 30.06.1993 та з 01.07.1993 (наказ від 30.07.1993 №49) по 26.10.1994 (наказ від 26.10.1994 №76) на посаді електрослюсаря підземного (арк. спр. 27-28).

Згідно із довідкою від 27.04.2021 №145/2021 підтверджується факт навчання в професійно-технічному училищі №1 м. Нововолинська, яке реорганізоване в Державний навчальний заклад «Нововолинський центр професійно-технічної освіти за професією електрослюсар підземний з 01.09.1986 (наказ від 01.09.1986 №104-К) по 11.01.1990 (наказ від 11.01.1990 №8-К) (арк. спр. 29).

Як видно з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №7 від 19.02.2025, виданою ДП Шахта №1 «Нововолинська», яка міститься в матеріалах справи, підтверджено, що позивач з 04.05.1992 по 14.12.1992 виконував підземні гірничі роботи за професією, посадою електрослюсар підземний, що передбачена Списком №1 розділ І підрозділ 1 а 1010100а код КП 7271 (арк. спр. 30).

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №149 від 10.05.2024, виданою ДП Шахта №9 «Нововолинська», підтверджується, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на шахті №9 «Нововолинська» з 22.08.1989 (наказ від 21.08.1989 №324к) по 15.01.1990 (наказ від 18.01.1990 №14к) повний робочий день під землею (арк. спр. 31).

Витягом з наказу до ДП «Шахта №9 «Нововолинська» №412а-К від 23.09.1994 про результати проведення атестації робочих місць згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 затверджено перелік робочих місць, професій та посад, працівників, котрим у відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначене пільгове пенсійне забезпечення, передбачене Списком №1, серед яких робітники, зайняті на підземних роботах повний робочий день електрослюсар підземний (арк. спр. 32).

Довідкою виданою ДП Шахта №9 «Нововолинська» передбачається кількість спусків в шахту №9 «Нововолинська» згідно табелів обліку робочого часу позивача, а саме: 1989 рік - за серпень 8 днів, вересень 21 день, жовтень 21 день, листопад 20 днів та грудень 21 день та за січень 1990 року 9 днів (зворот арк. спр. 32).

Позивачу ПрАТ «Укрзахідвуглебуд» видано довідку від 25.02.2025 №02-02/40 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а саме роботи повний робочий день під землею у в/о Укрзахідвугілля трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління за період з 12.03.1990 по 25.06.1990 та виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією підземний електрослюсар третього розряду, що передбачено Списком №1 розділу І підрозділ 1 (арк. спр. 33).

Пунктом 3 Порядку Порядок №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Зі спірного рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 08.04.2025 №52 до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано період роботи з 22.08.1989 по 15.01.1990 у якості учня електрослюсаря підземного за довідкою від 10.05.2024 №149, яка видана ДП «Шахта №9 «Нововолинська», оскільки не містить інформації про спуски в шахту. Період навчання з 01.09.1986 по 11.01.1990 в професійно-технічному училищі №1 м. Нововолинська за професією електрослюсар підземний не підлягає зарахуванню в повному обсязі до пільгового стажу роботи, оскільки не підтверджено пільгову роботу, окрім того він перевищує період роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як встановлено судом, періоди навчання з 01.09.1986 по 11.01.1990 зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача, що не заперечується ГУ ПФУ в Луганській області та підтверджується формою РС-право (зворот арк. спр. 77), відтак спірним питанням є незарахування вказаного періоду саме до спеціального (пільгового) страхового стажу позивача.

Законом України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" №103/98-ВР від 10.02.1998, з наступними змінами і доповненнями, а саме частина перша статті 38 "Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти", обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За змістом статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Відповідно до статті 5 Закону, професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі. Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону, професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаною нормою передбачено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Аналогічний висновок щодо зарахування періоду навчання позивача в технікумі до пільгового стажу міститься в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 367/945/17.

Таким чином, період навчання може бути зараховано не лише до загального трудового стажу, а й у стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників. Умовами такого зарахування визначено зарахування на роботу за набутою професією у строк, що не перевищує трьох місяців між днем закінчення навчання і днем зарахування на таку роботу.

За правилами пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Наданою до матеріалів справи довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, виданою ПрАТ «Укрзахідвуглебуд» підтверджується робота на повний робочий день під землею у в/о Укрзахідвугілля трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління за період з 12.03.1990 по 25.06.1990, де позивач виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією підземний електрослюсар третього розряду, що передбачено Списком №1 розділу І підрозділ 1 (арк. спр. 33).

Поряд із тим, як зазначалось судом вище, ОСОБА_1 закінчив навчання за спеціальністю в професійно-технічному училищі №1 м. Нововолинська 11.01.1990 (наказ від 11.01.1990 №8-К), що підтверджується довідкою від 27.04.2021 №145/2021 (арк. спр. 29). Перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяців, що дає право на зарахування вказаного періоду навчання позивача до пільгового стажу.

Поряд із цим суд зазначає, що довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №149 від 10.05.2024, виданою ДП Шахта №9 «Нововолинська», підтверджується факт роботи позивача за повним робочим день на шахті №9 «Нововолинська» з 22.08.1989 (наказ від 21.08.1989 №324к) по 15.01.1990 (наказ від 18.01.1990 №14к) під землею (арк. спр. 31).

Посилання ж відповідача 1 на відсутність інформацію про спуски в шахту ж безпідставним, оскільки вказаною довідки передбачено застереження про перебування ОСОБА_1 повного робочого дня під землею, що свідчить про щоденні спуски в шахту та необхідність врахування вказаного періоду до пільгового стажу.

Щодо періоду роботи позивача підземним електрослюсарем третього розряду в/о «Укрзахідвугілля» трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління з 12.03.1990 по 26.06.1990 то суд зазначає, що формою РС-право передбачено факт зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 12.03.1990 по 25.06.1990, згідно із довідкою від 25.02.2025 №02-02/40 до пільгового стажу за Списком №1 (арк. спр. 77), а тому така вимога позивача є безпідставною.

Як видно з трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач проходив військову службу в період з 30.06.1990 по 17.04.1992, що підтверджується також відомостями військового квитка серії НОМЕР_3 (арк. спр. 10-11).

Так, згідно з абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вищевикладеної норми вбачається, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, як встановлено судом вище, ОСОБА_1 працював підземним електрослюсарем третього розряду в/о «Укрзахідвугілля» трест «Укрзахідвуглебуд» Нововолинське Шахтобудівельне управління з 12.03.1990 по 25.06.1990 та 30.06.1990 був призваний на військову службу. Тобто на момент призову не працював за професією, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому відсутні правові підстави для зарахування періоду проходження військової служби з 30.06.1990 по 17.04.1992 до пільгового стажу роботи. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Водночас суд зазначає про безпідставність не зарахування вказаного періоду до страхового стажу, оскільки факт дописування дати проходження військової служби в трудовій книжці нічим не обґрунтований та спростовується наявним військовим квитком серії НОМЕР_3 (арк. спр. 10-11), який, як зазначає відповідач 1, до заяви про призначення пенсії не надавався.

Як видно з довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №7 від 19.02.2025, виданою ДП Шахта №1 «Нововолинська», яка міститься в матеріалах справи, підтверджено, що позивач з 04.05.1992 по 14.12.1992 виконував підземні гірничі роботи за професією, посадою електрослюсар підземний, що передбачена Списком №1 розділ І підрозділ 1 а 1010100а код КП 7271 (арк. спр. 30). У такому випадку посилання ГУ ПФУ в Луганській області про відсутність вказаного періоду в трудовій книжці, як підставу для не зарахування до страхового та пільгового стажу, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірного періоду роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

Разом з тим, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення відповідними особами не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Тобто, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та підтримана постановою Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Щодо не зарахування періоду роботи (з 24.12.1992 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 26.10.1994) ОСОБА_1 у Миринському шахтобудівному тресті Управління капітального будівництва акціонерної компанії «Алроса», що розташоване на території російської федерації, у зв`язку з припиненням Угоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію за віком, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Також, суд зазначає, що рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Зазначена Угода діяла, як на момент роботи позивача у спірний період відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 .

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», вихід України з цієї Угоди, та згідно якої зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 19.06.2023, Україна як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Таким чином, суд дійшов висновку, що пенсійним органом було прийнято протиправне рішення про відмову у зараховані спірного періоду роботи до страхового та пільгового стажу.

Суд враховує, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова №25-1), якою внесені зміни до Порядку №22-1.

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є ГУ ПФУ в Луганській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву позивача та прийняв рішення про відмову у переведенні та перерахунку пенсії.

ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог.

Отже, саме ГУ ПФУ в Луганській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до ГУ ПФУ у Волинській області за місцем проживання особи.

Водночас щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.03.2025 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, у випадку, коли законом встановлені повноваження суб`єкта владних повноважень в імперативній формі, суд зобов`язує його прийняти конкретне рішення чи вчинити конкретну дію. Натомість, у випадку, коли суб`єкт наділений певними дискреційними повноваженнями, суд повинен вказати на виявлені порушення при здійсненні таких повноважень та зазначити норму закону, яку суб`єкт владних повноважень (відповідач) повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

З аналізу норм КАС України слідує, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин. Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.10.2008, постанові ВАСУ від 28.07.2015 справа №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що підрахунок загального пільгового стажу позивача (який складається не з одного, а з декількох періодів) відноситься до дискреційних повноважень органів пенсійного фонду.

Відтак, ГУ ПФУ в Луганській області слід повторно розглянути заяву позивача від 04.03.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ГУ ПФУ в Луганській області не довів належними та допустимими доказами правомірність свого рішення від 08.04.2025 №52 у зв`язку із чим, такі рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок), сплаченого згідно із квитанцією від 05.05.2025 №4538-0286-9421-1895 (арк. спр. 7).

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: Договір про надання правничої допомоги від 23.04.2025; квитанція до прибуткового касового ордера №15 від 23.04.2025 (арк. спр. 12-13); одрер на надання правничої допомоги серії АС від 1138175 та свідоцтво про зайняття адвокатською діяльність №431 (арк. спр. 8-9).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто дана справа є справою незначної складності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 по справі №520/8489/19, від 07.05.2020 у справі №320/3271/19, від 10.03.2020 у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Луганській області є сума 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, Луганська область, місто Сіверськодонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ідентифікаційний код юридичної особи 21782461), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 08 квітня 2025 року №52 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 березня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з врахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судовий збір в сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1 000,00 грн (одна тисяча гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович