Справа № 520/17575/25
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 р. №520/17575/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 71779947 від 27.09.2023 р., прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2023 по ВП № 7177947 винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення боржником та є такою, що порушує права стягувача у виконавчому провадженні та підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання 25.047.2025 не прибув, через функціонал Електронний суд представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача своїм правом на надання відзиву не скористався, відзиву на позову до суду не надав, із заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Таким чином, суд не вбачає перешкод для переходу до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 року у справі № 520/28209/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.09.2021 № 93 в частині визначення ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 58 % суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 грошове утримання судді у відставці у розмірі 66 % грошового утримання судді, зарахувавши до стажу період роботи на посаді помічника прокурора Дергачівського району, який складає 3 роки 11 місяців 25 днів, та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 року у справі № 520/28209/21 роз`яснено рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 в адміністративній справі № 520/28209/21, вказавши, що датою призначення ОСОБА_1 грошового утримання судді шляхом зарахування до стажу період роботи на посаді помічника прокурора Дергачівського району, який складає 3 роки 11 місяців 25 днів, та здійснення виплати, з урахуванням раніше виплачених сум є 07.09.2021 (дата призначення довічного утримання).

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 року у справі № 520/28209/21 (яке набрало законної сили 02.08.2022 року) видано виконавчий лист № 520/28209/21 від 30.08.2022.

ОСОБА_1 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про прийняття виконавчого листа № 520/28209/21 від 30.08.2022 до примусового виконання.

11.05.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Солдаткіним Кірілом Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 71779947.

Листом від 26.05.2023 за № 2000-0305-5/70162 ГУ ПФУ в Харківській області на виконання постанови державного виконавця від 11.05.2023 № ВП 71779947 повідомлено державного виконавця, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 по справі №520/28209/21, рішенням № 93 від 13.04.2023 ОСОБА_1 призначено грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% грошового утримання судді, зарахувавши до стажу період роботи на посаді помічника прокурора Дергачівського району, який складає 3 роки 11 місяців 25 днів, з 13.02.2023 року. В травні 2023 року ОСОБА_1 профінансовано грошове утримання в розмірі 74915,28 грн. Заборгованість по перерахунку пенсії з урахуванням виплачених сум за період з 13.02.2023 р. по 30.04.2023 р. становить 23350, 22 грн. та буде виплачена при надходженні відповідного фінансового забезпечення. Також ГУ ПФУ в Харківській області просив закрити постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 71779947 від 11.05.2023.

В межах виконавчого провадження № 71779947, 29.05.2023 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Солдаткіним Кірілом Сергійовичем прийнято постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5 100, 00 грн.

23.08.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною у межах ВП № 71779947 прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду в повному обсязі у розмірі 10200, 00 грн.

У матеріалах справи також міститься вимога державного виконавця (без номера та дати - а.с. 44), в якій державний виконавець вимагав від ГУ ПФУ в Харківській області надати інформацію про виконання рішення суду № 520/28209/21 від 30.08.2022.

27.09.2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 71779947, якою встановлено, що боржником (ГУ ПФУ в Харківській області) не було надано доказів повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, а також непоінформовано державного виконавця про вжиті заходи, спрямовані на його фактичне у повному обсязі виконання. Рішення суду не виконано. Державним виконавцем в порядку виконання вимог ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження до Головного Управління Національної поліції у Харківській області підготовлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення для направлення до виконання.

Проте, як вказує представник позивача у позовній заяві, автоматизована система виконавчого провадження такого повідомлення державного виконавця до Головного Управління Національної поліції у Харківській області про вчинення боржником кримінального правопорушення не містить, як і не містить доказів направлення такого повідомлення.

Водночас, лише листом від 24.10.2023 № 2000-0305-8/150618 ГУ ПФУ в Харківській області повідомлено державного виконавця, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 по справі №520/28209/21, рішенням № 93 від 13.04.2023 р. ОСОБА_1 призначено грошове утримання судді у відставці у розмірі 66% грошового утримання судді, зарахувавши до стажу період роботи на посаді помічника прокурора Дергачівського району, який складає 3 роки 11 місяців 25 днів, з 13.02.2023 року. В травні 2023 року ОСОБА_1 профінансовано грошове утримання в розмірі 74915,28 грн. Заборгованість по перерахунку пенсії з урахуванням виплачених сум за період з 13.02.2023 р. по 30.04.2023 р. становить 23350, 22 грн. та буде виплачена при надходженні відповідного фінансового забезпечення. Також ГУ ПФУ в Харківській області просив закрити постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 71779947 від 11.05.2023.

У подальшому, листом від 24.06.2025 за № 2000-0202-8/96190 ГУ ПФУ в Харківській області (сформованим у відповідь на запит адвоката позивача від 17.06.2025) адвоката позивача повідомлено, що доплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 07.09.2021 по 20.04.2023 проводитиметься ОСОБА_1 в межах затверджених призначень для здійснення відповідних виплат.

Позивач, вважаючи постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.09.2023 року у ВП № 71779947 про закінчення виконавчого провадження незаконною, такою, що винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, звертається до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

За позицією Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є одним із аспектів права на суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За приписами пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ст.39, ст.40, ст.41 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9).

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених вище норм закону дозволяє зробити висновок, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання призначити грошове утримання судді у відставці, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Також суд наголошує, що частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Водночас при цьому, державний виконавець зобов`язаний вживати усіх заходів, необхідних для своєчасного виконання судового рішення в повному обсязі. Для досягнення цієї мети наділений широким обсягом повноважень, в тому числі витребовувати у боржника належні та достатні докази на підтвердження факту виконання вимог виконавчого документа, а також застосовувати штрафні санкції у випадку, якщо боржник не виконує рішення без поважних причин.

Верховний Суд у постанові від 26.10.2023 у справі № 420/1511/23 сформував наступний висновок: ..накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

57. За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

58. Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

59. Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

60. Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження..

У постановах Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №340/5200/21, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020 сформовано висновок, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Отже відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

Також, необхідно зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Так, 27.09.2023 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаровою Дар`єю Валеріївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 71779947, якою встановлено, що боржником (ГУ ПФУ в Харківській області) не було надано доказів повного виконання рішення згідно з виконавчим документом, а також непоінформовано державного виконавця про вжиті заходи, спрямовані на його фактичне у повному обсязі виконання. Рішення суду не виконано. Державним виконавцем в порядку виконання вимог ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження до Головного Управління Національної поліції у Харківській області підготовлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення для направлення до виконання.

Тобто, державним виконавцем в оскаржуваній постанові від 27.09.2023 по ВП № 7177947 про закінчення виконавчого провадження констатовано факт невиконання боржником рішення суду у повному обсязі, однак при цьому матеріалами справи не містять (та відповідачем до суду також не надано) доказів вчинення державним виконавцем всіх вичерпних заходів з метою перевірки реального виконання рішення суду у справі № 520/28209/21 у повному обсязі (як то, направлення повторної вимоги до боржника, повідомлення до Головного Управління Національної поліції у Харківській області про вчинення боржником кримінального правопорушення), що в свою чергу, свідчить про невжиття державним виконавцем всіх вичерпних заходів з метою реального виконання рішення суду у повному обсязі та вказує на передчасність прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2023 ВП № 71779947.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2023 по ВП № 7177947, оскільки остання прийнята передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону №1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Враховуючи вищезазначене, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження тягне за собою обов`язок державного виконавця відновити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення про скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що державним виконавцем у встановлений законом строк не будуть вчинені дії, визначені ст. 41 Закону №1404-VIII, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.09.2023 по ВП № 7177947.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.09.2023 про закінчення виконавчого провадження № 71779947.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ().

Рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2025 року.

Суддя А.С.Мороко