Справа № 300/1243/25
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2025 р. справа № 300/1243/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін (а.с.39-40).
До суду від Військової частини НОМЕР_1 за вх. №7221/25 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначено, що за результатами розгляду заяви позивача від 14.10.2024, в/ч НОМЕР_1 встановлено, що долучена до заяви позивача довідка про обставини травми (поранення, каліцтва, контузії) видана в/ч НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 31.03.2024 вихідний №354/353 не містить інформації зокрема про те, що отримане позивачем поранення не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як цього вимагає положення п. 21 Порядку №975. Таким чином, довідка про обставини травми (поранення, каліцтва, контузії) видана в/ч НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 31.03.2024 вихідний №354/353 також не відповідає вимогам Додатку 5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с.44-49).
24.03.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову.
Ухвалою суду від 25.03.2025 заяву про зміну позовних вимог від 24.03.2025 прийнято до розгляду. Ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у межах таких позовних вимог:
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 з долученням до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на розгляд до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (а.с.92-93).
Представник позивача скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, у якій, зокрема зазначив про те, що надання позивачу строку для усунення недоліків вищевказаної заяви є незаконним, оскільки видача нової довідки або внесення змін до довідки про обставини поранення не відноситься до компетенції військовослужбовця. Даними повноваження наділені виключно службові особи військової частини, відповідальні за формування даної довідки. Просив позовні вимоги задовольнити (а.с.84-87).
Через систему "Електронний суд" від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про закриття провадження у справі.
Від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшло заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у даній справі.
Ухвалою суду від 25.04.2025 в задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі №300/1243/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовлено (а.с.105-106).
Розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді в основній щорічній відпустці, в порядку черговості.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , головний сержант 3 стрілецького взводу З стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , 21.06.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" призваний у Збройні Сили України.
17.03.2024 поблизу населеного пункту Терни Донецької області, військовослужбовець військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 , під час відсічі і стримування збройної агресії РФ в районі ведення бойових дій, в результаті танкового обстрілу противника з території тимчасово непідконтрольній ЗСУ з боку підрозділів збройних сил рф, отримав бойову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, каліцтва, контузії) № 354/353 від 31.03.2024 (а.с.16).
Згідно довідки про обставини поранення позивач отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення в ділянці лівого колінного суглобу з вогнепальним переломом верхньої частини кісток лівої гомілки.
Згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 № 370 "Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості" травма відноситься до тяжких. Травма. ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
16 липня 2024 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд гарнізованою ВЛК № 2 військової частини НОМЕР_3 . Рішенням ВЛК визначено, що позивач потребує лікування (реабілітації) на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, затвердженої наказом МОЗ України від 14.08.2008 № 402 "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України" терміном на 30 днів.
07 серпня 2024 року ВЛК КНП "Міська клінічна лікарня № 1 Івано-Франківської міської ради" за розпорядженням начальника СП "Клінічна лікарня" від 05.08.2024 провела медичний огляд позивача з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Згідно рішення ВЛК позивача визнано непридатним до військової служби з переоглядом через 6 (шість) місяців на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 10 від 10.01.2025 згідно пункту 2 частини 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивача звільнено у запас за підпунктом "б" (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Внаслідок отриманих поранень, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 04.10.2024, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 479120 від 07.10.2024 (а.с.22).
Позивач, 14.10.2024 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Дане рішення прийнято військовою частиною НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що згідно довідки про обставини поранення № 354/353 від 31.03.2024, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , в ній не зазначена інформація про те, що отримана травма не пов`язана із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що у свою чергу не відповідає вимогам абзацу 5 пункту 21 постанови КМУ від 25 грудня 2013 року № 975, а тому відсутні законні підстави для здійснення вимог заяви про виплату одноразової грошової допомоги (а.с.23).
05.02.2025 до військової частини НОМЕР_2 направлено адвокатський запит, з проханням надати інформацію, у зв язку із якими обставинами в довідці про обставини поранення відсутня інформація про те, що травма отримана позивачем не пов`язані із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (а.с.25-29).
Станом на день подання позовної заяви відповіді на вищевказаний адвокатський запит не надходило.
Вважаючи, що відсутність вищевказаної інформації не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, а тому прийняте рішення є протиправним, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд зважає на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з частинами першою - четвертою статті 2 Закону 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону 2232-ХІІ види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі також Закон №2232-XII).
Згідно пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців" одноразова грошова допомога виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Соціальний захист - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Інструкцією про організацію у Збройних Силах України соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їхніх сімей, працівників Збройних Сил України затверджена наказом Міністерства оборони України від 19.01.2016 №27, передбачене право військовослужбовця на соціальний захист у разі їх повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Виплата одноразової грошової допомоги передбачена також постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду/оцінювання та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Згідно частини 1 статті 16-2 постанови КМУ № 975 у разі встановлення III групи інвалідності одноразова грошова допомоги виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
У відповідності до статті 21 постанови КМУ "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" військовослужбовець, військовозобов`язаний, резервіст або особа, звільнена з військової служби, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, подають уповноваженому органу у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти з дотриманням законодавства у cферax електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язкуз встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності: завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язкуінвалідності чи втрати працездатності.
Також до заяви додаються: постанови відповідної військово-лікарської. медичної (військово-лікарської) комісії щодо встановлення причинного зв`язкупоранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання: документ, то свідчить про причини та обставини поранення і (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те. то воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) - це документ, в якому міститься інформація про обставини, при яких військовослужбовець отримав травму поранення чи каліцтво.
Відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України - довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).
Розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) здійснюється на підставі наказу командира військової частини.
Довідка про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) № 354/353 від 31.03.2024 видана командиром військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командира (начальника) військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином, суд погоджується з представником позивача, що військовослужбовець не бере участі у складанні довідки та не впливає на її зміст, оскільки вона оформлюється виключно службовими особами, відповідальними за проведення розслідування.
Відповідно, будь-які формулювання або їх відсутність у довідці не можуть бути підставою для відмови військовослужбовцю у призначенні та виплаті гарантованих державою виплат.
Жоден медичний документ, зокрема висновок ВЛК, не містить інформації про те, що отримана травма є наслідком протиправних дій або дій у стані сп`яніння.
Відсутність такої інформації у довідці про обставини поранення не свідчить про протилежне та не може бути трактовано на шкоду позивачеві.
Отже, посилання військової частини на відсутність певних формулювань у довідці є не законною підставою для відмови у виплаті ОГД, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позовна вимога в цій частині є такою, що підлягає до задоволення.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 направити заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 з долученням до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на розгляд до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, суд зазначає таке.
Як зазначалося судом вище, через систему "Електронний суд" від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про закриття провадження у справі.
В обґрунтування зазначеної заяви зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №95 від 30.03.2025 про виплату старшому солдату ОСОБА_2 та сержанту ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі інвалідності", наказано здійснити виплату коштів отриманих для виплати одноразової допомоги сержанту ОСОБА_1 , який 04.10.2024 визнаний особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини в розмірі 757 000,00 грн (а.с.100).
Таким чином, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №95 від 30.03.2025 сержанту ОСОБА_1 на підставі витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплати одноразової грошової допомоги та компенсації сум №88/975 від 28.02.2025 призначено виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності у розмірі 757 000,00 грн.
Отже, суд погоджується з відповідачем та вважає, що позовні вимоги, які полягають у зобов`язанні військової частини НОМЕР_1 направити заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 з долученням до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги на розгляд до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, є безпідставними, так як такі виплати позивачу уже призначено, а отже позовна вимога в цій частині є такою, що не підлягає до задоволення.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим обставинам справи, суд доходить до переконання, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 17.10.2024, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.24).
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору.
Стосовно витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, то такі у позовній заяві обґрунтовано тим, що з метою захисту своїх прав, позивач звернувся до адвоката Саюка Назара Володимировича, у зв`язку з чим між ними 11.02.2025 укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 160/2211/19.
На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правову допомогу адвоката надано:
- договір про надання правової допомоги;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги;
- акт про надані послуги у зв`язку із розглядом судової справи;
- довідку про сплату вартості правничої допомоги від 25.02.2025;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Як вбачається з акту про надані послуги у зв`язку із розглядом судової справи кількість годин становить 17, з яких:
- надання консультації та розробка правової позиції - 5 годин (5 000,00 грн);
- пошук та вивчення судової практики 5 годин (5 000,00 грн);
- підготовка адвокатського запиту 2 години (3 000,00 грн);
- підготовка позовної заяви - 5 годин (10 000,00 грн).
Загальна вартість послуг адвоката становить 23 000,00 грн.
Крім того у довідці про сплату вартості правничої допомоги зазначено про підготовку відповіді на відзив - 5 годин (7 000,00 грн).
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання - передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правничої допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.
Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.
Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 30 000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, а також те, що позов підлягає до часткового задоволення, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 3 000,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно задовольнити частково.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) частину витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Сторонам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Микитюк Р.В.