Справа № 711/3170/25
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/3170/25
Провадження № 2-а/711/47/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі Кошубінській Л.В.

за участі:

представника позивача Петруніної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову №648 від 30.12.2024р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05.11.2024р. він (позивач) подав до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення (Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради) заяву про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та отримав відповідну довідку, яка підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу.

Після отримання вказаного статусу та на виконання вимог чинного законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації він 30.12.2024р. особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття його на військовий облік за місцем фактичного проживання, де подав заяву на ім`я керівника даного органу військового управління про взяття його на військовий облік разом з іншими, необхідними для цього документами. За весь час фактичного перебування у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 30.12.2024р. відносно нього ніякі процесуальні документи про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, не оформлялися і не складалися.

28.03.2025р. він отримав повідомлення з банку про арешт його карткового рахунку, який був накладений органом державної виконавчої служби під час відкриття виконавчого провадження з невідомих позивачу причин.

Як надалі з`ясувалося, 24.03.2025р. головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77592483 з примусового виконання постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №648 від 30.12.2024р. в справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, згідно якої на нього (позивача) накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Вважає зазначену постанову безпідставною та такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону, з огляду на наступне.

Він, виконуючи вимоги законодавства України, після взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, у встановлений законодавством строк, самостійно 30.12.2024р. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік за задекларованим місцем проживання в м. Черкаси. Відповідач мав би під час взяття його на військовий облік, як військовозобов`язаного, видати йому військово-обліковий документ на бланку, оскільки він ще 11.12.2024р. подавав відповідну заяву та всі необхідні для вчинення даної дії документи.

Разом з тим, відповідач, всупереч положенням п. 14 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024р., не видав йому військово-обліковий документ на бланку під час оформлення взяття на військовий облік за місцем його (позивача) перебуванням, натомість виніс оскаржувану постанову про накладення на нього (позивача) штрафу за відсутність такого військово-облікового документу. При цьому, останній не з`ясував чи взагалі такий документ видавався позивачеві раніше, чи був він втрачений, став непридатний до використання з вини чи не з вини позивача.

Також, відповідач, всупереч п. 52 постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024р. «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», не здійснив фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

Окрім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у його (позивача) відсутність, без його повідомлення про розгляд справи, що призвело до порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, що є безумовною підставою для скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також у мотивувальній частині позовної заяви позивачем заявлене клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.04.2025р. було поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, зазначеною ухвалою витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 2101 КАС України, на підставі яких винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП №648 від 30 грудня 2024 року, зобов`язавши відповідача надати витребувані судом документи до Придніпровського районного суду м. Черкаси у строк до 28.04.2025 року включно.

Зазначена ухвала суду від 15.04.2025р. разом із копією позовної заяви з додатками до неї була вручена відповідачу 18.04.2025р., що підтверджується витягом із розносної книги Придніпровського районного суду м. Черкаси /а.с. 33-34/.

В судовому засіданні 22.05.2025р. та 04.07.2025р. представник позивача Петруніна В.В., яка діє на підставі ордеру серії СА №1118054 від 01.05.2025р., позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити, скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 30.12.2024р. №648 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП КУпАП, а провадження в справі закрити, стягнути з відповідача на користь позивача, за рахунок його бюджетних асигнувань, витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання 22.05.2025р., 05.06.2025р., 20.06.2025р. та 04.07.2025р. представник відповідача не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причину неявки в судові засідання 22.05.2025р., 20.06.2025р. та 04.07.2025р. представник відповідача суду не повідомив. Окрім того, станом на дату розгляду справи та ухвалення судового рішення, відповідач не надав суду витребувані копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 2101 КУпАП, за наслідками розгляду якої відповідачем 30.12.2024р. було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

Окрім того, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву та не надав суду такого відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того ч. 2 ст. 175 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частинами 1, 3 ст. 268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на зазначені норми процесуального права, беручи до уваги не прибуття представника відповідача в судове засідання за умови належного і своєчасного його повідомлення судом про день, час та місце розгляду справи, не надання ним витребуваних судом копій матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також не повідомлення суду про причини неявки, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представника відповідача, вирішивши спір за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача Петруніної В.В., дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови №648 від 30.12.2024р. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, а саме за те, що 30.12.2024р. о 14.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянин ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явив його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р., чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП /а.с. 6/.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, в контексті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

В той же час, суд бере до уваги, що з огляду на засади презумпції невинуватості, позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 2101 КУпАП визначено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Окрім того, поняття «особливий період» визначене і в пункті 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і на час розгляду справи.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022р. №2105-ІХ, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено про загальну мобілізацію, яка триває і дотепер.

Період з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні визначається як особливий період (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543 (зі змінами), відповідно до частини 6 якої, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022р., призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

З аналізу означених вище положень чинного законодавства в редакції, станом на 30.12.2024р., суд дійшов висновку, що за змістом ч. 6 ст. 22 Закону № 3543 у взаємозв`язку із абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, адміністративна відповідальність, згідно ч. 3 ст. 2101 КУпАП, настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою, зокрема, уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Тобто, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану і пред`явити його на вимогу уповноваженого представника, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а його відсутність чи непред`явлення є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

Водночас, означеному обов`язку громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, у випадку відсутності у них при собі військово-облікового документа в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану або не пред`явлення його на вимогу уповноваженого представника, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, кореспондується обов`язок посадових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належним чином, у спосіб передбачений законом, зафіксувати такий факт та винести законне і обгрунтоване рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частинами 1, 3 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Водночас ч. 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Крім того наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024р. затверджена Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Інструкція), відповідно до п. 1 розділу ІІ якої передбачено, що протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІ Інструкції у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Пунктом 7 Інструкції передбачено, що складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення не пізніше наступного дня після складання протоколу реєструються в журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення (додаток 2) (далі - журнал обліку протоколів). Нумерація протоколів проводиться в межах кожного календарного року окремо.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно із нормами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема ст. 2101 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В постанові Верховного Суду від 04.09.2019р. у справі №285/1535/15 міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із оскаржуваної постанови №648 від 30.12.2024р., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не мав при собі військово-облікового документа (абз. 4 стр. 2 постанови №648 від 30.12.2024, а.с. 6 зворотна сторона).

Окрім того, із зазначеної постанови вбачається, що 30.12.2024р. був складений протокол №648 про адміністративне правопорушення щодо громадянина ОСОБА_1 .

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній такий протокол і сторона позивача стверджує, що жоден документ, в тому числі і протокол про адміністративне правопорушення, у час перебування позивача 30.12.2024р. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 не складався.

Сам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України, покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надав суду належних та переконливих доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73 КАС України, які б підтверджували наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, в тому числі і відповідного протоколу про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Окрім того, відповідач не виконав ухвалу суду про витребування доказів матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП. Також не надав відповідач і доказів про належне повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також і доказів роз`яснення ОСОБА_1 , як положень ст. 63 Конституції України, так і його процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Варто звернути увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, реалізуючи завдання адміністративного судочинства, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано суду жодного доказу.

При цьому, суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням вчинення позивачем адміністративного правопорушення лише сама постанова №648 від 30.12.2024р., оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Тож, надаючи оцінку фактичному існуванню події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, по обставинам спірних правовідносин слід зауважити, що провадження у справах про адміністративні правопорушення за своїм змістом подібне кримінальному провадженню і в аспекті застосування принципу верховенства права має ґрунтуватись на тих самих засадах, що і кримінальне переслідування.

Статтею 62 Конституції України закріплено дію в Україні презумпції невинуватості, яка складається з наступних елементів: 1) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; 2) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; 3) обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; 4) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002р., неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Окрім того, в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, суду не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення та не надано суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 72 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, в тому числі і не виконано ухвалу суду від 15.04.2025р., тому, за зазначених обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, є недоведеним, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, внаслідок чого оскаржувана постанова від 30.12.2024р. підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд вважає, що у зв`язку із скасуванням постанови №648 від 30.12.2024р., підлягає до закриття провадження по адміністративній справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях останнього.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначати наступне.

Частиною 1 статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 1 514 грн. (605,60 грн. за подання до суду позовної заяви, 908,40 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову), що підтверджується платіжними інструкціями від 10.04.2025р. /а.с. 1, 14/).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 зазначено, що за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2 - 5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 9 листопада 2023 року № 3460-IX, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3 028 гривень.

Отже, сума судового збору за подання позовної заяви у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення складає 0,2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн. (3028 грн. х 0,2 = 605,60 грн.).

Згідно з пунктом 6 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову складає 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн. (3028 грн. х 0,3 = 908,40грн.)

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то сплачений позивачем судовий збір у сумі 1 514 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 7, 2, 9, 77, 210-1, 247, 252, 283-285, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 2101 КУпАП №648 від 30 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 2101 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. скасувати.

Провадження по адміністративній справі - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 514 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04 липня 2025 року.

Головуючий: В.М. Скляренко