Справа № 380/8455/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/8455/24 пров. № А/857/30467/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2024р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинська універсальна компанія» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Братичак У.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.09.2024р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2024р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Буковинська універсальна компанія» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати наступні рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів: № UA209000/2023/901402/2 від 27.12.2023р., № UA209000/2024/900031/2 від 12.01.2024р., № UA209000/2024/900033/2 від 15.01.2024р., № UA209000/2024/900034/2 від 15.01.2024р., № UA209000/2024/900040/2 від 16.01.2024р.; вирішити питання про розподіл судових витрат (Т.1, а.с.1-25).

Згідно ухвали суду від 23.04.2024р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання за наявними матеріалами (Т.1, а.с.157 і на звороті).

Відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901402/2 від 27.12.2023р.; № UA209000/2024/900031/2 від 12.01.2024р.; № UA209000/2024/900033/2 від 15.01.2024р.; № UA209000/2024/900034/2 від 15.01.2024р.; № UA209000/2024/900040/2 від 16.01.2024р.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 12069 грн. 61 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (Т.2, а.с.23-30).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Львівська митниця, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.33-43).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою апеляційного суду від 27.05.2025р. витребувано з ініціативи апеляційного суду від позивача ТзОВ «Буковинська універсальна компанія» належно завірений переклад документів на іноземній мові, що подавалися до митного органу в цілях митного оформлення товарів згідно наступних митних декларацій: № 23UA87U4 від 26.12.2023р., № 24UA78U7 від 12.01.2024р., № 24UA16U9 від 15.01.2024р., № 24UA46U0 від 15.01.2024р., № 24UA58U4 від 16.01.2024р. (Т.2, а.с.109-111).

Вказана ухвала отримана позивачем 27.05.2025р., що стверджується довідкою про доставку електронного листа (Т.2, а.с.112).

На час апеляційного розгляду докази виконання цієї ухвали позивачем не представлено; останнім також не наведено поважних причин невиконання ухвали апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, між ТзОВ «Буковинська універсальна компанія» (LLC «BUCOVINIAN UNIVERSAL COMPANY») (покупцем) та Компанією «Energy 3000 solar GmBH» (продавцем) укладено зовнішньоекономічний контракт № 01-23 від 01.02.2023р., предметом якого є зобов`язання продавця продати, а покупця придбати товар за асортиментом, цінами, термінами і в кількості згідно інвойсів.

В рамках вказаного контракту позивач здійснив придбання та ввезення на митну території України наступних товарів:

* згідно рахунку-фактури (інвойсу) № АТ22224223 від 11.12.2023р. - фотоелектричні модулі-сонячні панелі марки Longi LR5-72HPH-555M у кількості 620 шт. Для митного оформлення вказаного товару позивач подав відповідачу електронну митну декларацію № 23UA87U4 від 26.12.2023р., відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу, було надано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42350385 від 18.12.2023р.; рахунок-проформу №АТ22224223 від 11.12.2023р.; автотранспортну накладну б/н від 19.12.2023р.; декларацію про походження товару №АТ42350385 від 18.12.2023р.; банківський платіжний документ, що стосується товару № 37 від 13.12.2023р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 15/2004 від 26.12.2023р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 01-23 від 01.02.2023р.; додаткову угоду до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 01.08.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 18/12 від 18.12.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 3 від 18.10.2023р.; копію митної декларації країни відправлення № 23NL0005101В775195 від 19.12.2023р. За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 26.12.2023 надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи. На цю вимогу представник позивача надав рахунок-проформу № АТ22224223 від 11.12.2023р., платіжну інструкцію № 37 від 13.12.2023р. та копію митної декларації країни відправлення № 23NL0005101В775195 від 19.12.2023р. і просив визнати митну вартість на підставі поданих документів. За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901402/2 від 27.12.2023р. Відмову в митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/04449. З метою випущення товарів у вільний обіг 27.09.2023р. позивач (декларант) подав митну декларацію № 23UA93U0, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

* згідно рахунку-фактури (інвойсу) № АТ42350585 від 04.01.2024р. - фотоелектричні модулі-сонячні панелі марки Longi LR5-72HТH-585M у кількості 620 шт. Для митного оформлення вказаного товару позивач подав відповідачу електронну митну декларацію № 23UA78U7 від 12.01.2024р., відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу, було надано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42350585 від 04.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23216252 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № 04119480 від 05.01.2024р.; декларацію про походження товару № АТ42350585 від 04.01.2024р.; банківський платіжний документ, що стосується товару № 40 від 21.12.2023р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 13-01 від 05.01.2024р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 01-23 від 01.02.2023р.; додаткову угоду до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 01.08.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 1/6/09/23 від 06.09.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 13/05/01/24 від 05.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ958 від 04.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ839 від 04.01.2024р. За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 12.01.2024р. надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи. На цю вимогу представник позивача надав рахунок-проформу № АТ23216252 від 20.12.2023р., платіжну інструкцію № 40 від 21.12.2023р. і просив визнати митну вартість на підставі поданих документів. За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900031/2 від 12.01.2024р. Відмову в митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000106. З метою випущення товарів у вільний обіг 27.09.2023р. позивач (декларант) подав митну декларацію № 23UA77U2, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

* згідно рахунку-фактури (інвойсу) № АТ42400181 від 08.01.2024р. - фотоелектричні модулі-сонячні панелі марки Longi LR5-72HТH-585M у кількості 620 шт. Для митного оформлення вказаного товару позивач подав відповідачу електронну митну декларацію № 23UA16U9 від 15.01.2024р., відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу, було надано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42400181 від 08.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23216252 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № В04119492RC від 09.01.2024р.; декларацію про походження товару № АТ42400181 від 08.01.2024р.; банківський платіжний документ, що стосується товару № 40 від 21.12.2023р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 09-01 від 09.01.2024р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 01-23 від 01.02.2023р.; додаткову угоду до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 01.08.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 1/9/10/23 від 19.10.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 9/01 від 09.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ3585 від 08.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ110 від 08.01.2024р. За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 15.01.2024р. надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи. На цю вимогу представник позивача надав рахунок-проформу № АТ23216252 від 20.12.2023р., платіжну інструкцію № 40 від 21.12.2023р. і просив визнати митну вартість на підставі поданих документів. За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900033/2 від 15.01.2024р. Відмову в митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000121. З метою випущення товарів у вільний обіг 27.09.2023р. позивач (декларант) подав митну декларацію № 23UA80U8, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

* згідно рахунку-фактури (інвойсу) № АТ42400182 від 08.01.2024р. позивач придбав у продавця товар - фотоелектричні модулі-сонячні панелі марки Longi LR5-72HТH-585M у кількості 620 шт. Для митного оформлення вказаного товару позивач подав відповідачу електронну митну декларацію № 23UA46U0 від 15.01.2024р., відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу, було надано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42400182 від 08.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23221951 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № В04119493RC від 09.01.2024р.; декларацію про походження товару № АТ42400182 від 08.01.2024р.; банківський платіжний документ, що стосується товару № 40 від 21.12.2023р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 1/4566 від 10.01.2024р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 01-23 від 01.02.2023р.; додаткову угоду до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 01.08.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 08/01 від 08.01.2024р.; договір (контракт) про перевезення № 3 від 18.10.2023р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ8976 від 08.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ020 від 08.01.2024р. За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 15.01.2024р. надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи. На цю вимогу представник позивача надав рахунок-проформу № АТ23221951 від 20.12.2023р., платіжну інструкцію № 40 від 21.12.2023 і просив визнати митну вартість на підставі поданих документів. За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила в митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900034/2 від 15.01.2024р. Відмову в митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000123. З метою випущення товарів у вільний обіг 27.09.2023р. позивач (декларант) подав митну декларацію № 23UA87U1, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

* згідно рахунку-фактури (інвойсу) № АТ42400288 від 09.01.2024р. позивач придбав у продавця товар - фотоелектричні модулі-сонячні панелі марки Longi LR5-72HТH-585M у кількості 620 шт. Для митного оформлення вказаного товару позивач подав відповідачу електронну митну декларацію № 23UA58U4 від 16.01.2024р., відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу, було надано наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42400288 від 09.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23225132 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № В04119420RC від 10.01.2024р.; декларацію про походження товару № АТ42400288 від 09.01.2024р.; банківський платіжний документ, що стосується товару № 41 від 26.12.2023р.; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 1/1459 від 10.01.2024р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 01-23 від 01.02.2023р.; додаткову угоду до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 01.08.2023р.; договір (контракт) про перевезення № 09/01 від 09.01.2024р.; договір (контракт) про перевезення № 3 від 18.10.2023р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ0819 від 09.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ556 від 09.01.2024р. За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 16.01.2024р. надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи. На цю вимогу представник позивача надав рахунок-проформу № АТ23225132 від 20.12.2023р., платіжну інструкцію № 41 від 26.12.2023р. і просив визнати митну вартість на підставі поданих документів. За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила в митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900040/2 від 16.01.2024р. Відмову в митному оформленні товарів відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000136. З метою випущення товарів у вільний обіг 27.09.2023р. позивач (декларант) подав митну декларацію № 23UA08U3, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

Із змісту заявленого ТзОВ «Буковинська універсальна компанія» позову слідує, що його предметом є оскарження прийнятих Львівською митницею рішень про коригування митної вартості товарів.

При цьому, визначальне значення для правильності вирішення спору мають документи, що засвідчують факти придбання у продавця-нерезидента та оплати вартості ввезених товарів.

Водночас, первинні документи, які подавалися ТзОВ «Буковинська універсальна компанія» до митного органу в цілях митного оформлення згідно митних декларацій № 23UA87U4 від 26.12.2023р., № 24UA78U7 від 12.01.2024р., № 24UA16U9 від 15.01.2024р., № 24UA46U0 від 15.01.2024р., № 24UA58U4 від 16.01.2024р. ввезених товарів, складені на іноземній мові, при цьому їх переклади є відсутніми в справі.

За змістом ч.4 ст.9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч.1 ст.90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.73 КАС України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст.72 КАС України).

Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно дослідити докази, надати належну правову оцінку як кожному окремому доказу та сукупності доказів, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

У силу ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.3, 6-8 ст.80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.14 Закону України № 2704-VIII від 25.04.2019р. «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У відповідності до ч.1 ст.15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч.3 ст.15 КАС України).

За приписами ч.4 ст.15 КАС України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

В той же час, згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до приписів ст.13 Закону України № 2709-IV від 23.06.2005р. «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вказує на те, що при зверненні до суду із позовною заявою або ж поданні відзиву, письмових пояснень, інших процесуальних документів, разом із документами, які виготовлені на іноземній мові, повинні бути подані належним чином засвідчені переклади на державну мову.

Ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів встановила, що позивач подав до апеляційного суду ряд документів, які складені іноземною мовою, зокрема:

рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42350385 від 18.12.2023р.; рахунок-проформу №АТ22224223 від 11.12.2023р.; автотранспортну накладну б/н від 19.12.2023р.; копію митної декларації країни відправлення № 23NL0005101В775195 від 19.12.2023р. (Т.1, а.с.26-28, 40, 42);

рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42350585 від 04.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23216252 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № 04119480 від 05.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ958 від 04.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ839 від 04.01.2024р. (Т.1, а.с.49-50, 63-64);

рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42400181 від 08.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23216252 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № В04119492RC від 09.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ3585 від 08.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ110 від 08.01.2024р. (Т.1, а.с.65, 73-74, 86-87);

рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42400182 від 08.01.2024р.; рахунок-проформу №АТ23221951 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № В04119493RC від 09.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ8976 від 08.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ020 від 08.01.2024р. (Т.1, а.с.96-97, 111, 113-114);

рахунок-фактуру (інвойс) № АТ42400288 від 09.01.2024р.; рахунок-проформу № АТ23225132 від 20.12.2023р.; автотранспортну накладну № В04119420RC від 10.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕ0819 від 09.01.2024р.; копію митної декларації країни відправлення № 23ВЕЕ556 від 09.01.2024р. (Т.1, а.с.121 (двічі), 137-139).

Перекладу зазначених документів на державну мову матеріали справи не містять, хоча апеляційним судом вживалися заходи для отримання такого від позивача.

Статтею 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів митний орган вказував на те, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Водночас, суд першої інстанції надав оцінку зазначеним доводам митного органу на підставі доказів, складених іноземною мовою, неперекладених на державну мову та незасвідчених належним чином.

За таких обставин представлені позивачем докази не можна вважати достовірними і повними, через що останні не можуть враховуватися під час судового розгляду справи.

Звідси, колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта про те, що наданими до митного оформлення документами не підтверджено заявлену до митного оформлення ціну імпортованого товару та на вимогу митного органу необхідних додаткових доказів декларантом не надано.

Аналіз норм МК України дозволяє дійти висновку про те, що підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товару, серед іншого, може слугувати неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої-четвертої ст.53 МК України, або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, на думку суду, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.

У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених п.2 ч.6 ст.54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу та подані до митного оформлення документи містять розбіжності, які наданими при митному оформленні та додатково долученими на витребування митниці документами декларантом не спростовані.

У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібних товарів, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів. Згідно доводів відповідача надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Митні органи наділені виключною компетенцією в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою їм надано повноваження витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товарів разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що в митного органу були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, у зв`язку з чим відповідач витребував додаткові документи; вказані розбіжності у поданих до митного оформлення документах могли бути усунуті або ж пояснені декларантом після отримання запиту митного органу, проте декларант не спростував твердження відповідача про виявлені в документах недоліки та не надав додаткових документів, які б дозволяли митниці однозначно встановити і перевірити заявлену декларантом митну вартість.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної, зокрема в постановах від 14.07.2020р. у справі № 809/1557/17, від 10.06.2020р. у справі № 1.380.2019.004752, від 28.09.2020р. у справі № 520/2133/19, від 10.04.2020р. у справі № 822/2806/15, наявність розбіжностей в документах, що підтверджують митну вартість є підставою для коригування додаткових документів та у разі їх ненадання - коригування митним органом митної вартості.

Запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару.

Відповідно, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості товару за першим методом, у відповідача були правові підстави витребувати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, проте декларант жодних інших документів митному органу не подав, що стало підставою для коригування митної вартості товарів не за ціною договору (контракту).

Слід зазначити, що саме позивач на стадії декларування товару (подання декларації та інших документів) зобов`язаний довести та надати докази (відповідні документи) того, що має право декларувати товари за самостійно обраним методом, і лише в разі надання таких документів, контролюючий орган за наявності у нього сумнівів може витребувати додаткові документи, що передбачені ч.3 ст.53 МК України.

Митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; вказав джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості з покликанням на реквізити митних декларацій, зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що під час процедури митного оформлення ввезеного позивачем товару в митного органу були наявні правові підстави для обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару.

Враховуючи встановлені обставини справи та виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до переконання про те, що невідповідності, що виявлені митним органом за результатами аналізу представлених позивачем документів, є суттєвими для обчислення ідентифікації ціни товарів, у зв`язку з чим у митного органу були наявні обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості, а тому відповідач мав право витребувати у позивача додаткові документи.

Окрім цього, застосований митницею метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст.59 МК України) базується на світовій практиці, згідно якої в рамках цього методу допускається розумна гнучкість в підходах до застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Відповідно до ч.5 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), базис і методи визначення вартості товарів, які підпадають під обкладання митом чи іншими зборами або імпортні чи експортні обмеження, основані на вартості товару чи регульовані будь-яким способом на основі вартості, повинні бути стабільними і оприлюдненими достатньою мірою для того, щоб надати можливість комерсантам з достатньою впевненістю оцінити вартість товарів для митних цілей.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості митний орган навів достатнє обґрунтування причин, за наявності яких митниця не могла визнати заявлену декларантом митну вартість; у них вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості; зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом.

Водночас, позивачем не було вжито належних заходів для представлення документів, які б спростовували виявлені митним органом розбіжності та підтверджували умови поставки і оплати товару. Без представлення необхідних документів, митний орган через дії самого декларанта (позивача) був позбавлений можливості здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару під час проведення митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст.7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з приміткою 4 до п.2 ст.7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів «a» і «b» дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є «контрактна вартість», визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

Згідно з частинами 1, 2 Приміток до ст.7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність у відповідача обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, а відтак і правильності визначення митної вартості.

Отже, оскільки надані позивачем документи не містили достатніх даних для визначення заявленої митної вартості, митним органом правомірно прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019р. у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, колегією суддів враховується стала правова позиція, викладена за подібних правовідносин у постановах Верховного Суду від 04.10.2023р. у справі № 380/2869/22, від 04.02.2025р. у справі № 420/9715/24.

Необхідність витребування апеляційним судом під час розгляду справи перекладу документів, складених на іноземній мові, підтверджується усталеною судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.08.2018р. у справі № 809/1275/17.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ч.6 ст.139 КАС України апеляційний суд змінює розподіл судових витрат:

понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню ТзОВ «Буковинська універсальна компанія»;

суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Львівську митницю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2024р. в адміністративній справі № 380/8455/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинська універсальна компанія» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, - відмовити.

Понесені судові витрати по справі не підлягають відшкодуванню Товариству з обмеженою відповідальністю «Буковинська універсальна компанія»; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Львівську митницю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 25.07.2025р.