Справа № 320/38179/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року м. Київ № 320/38179/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"

до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень відповідача від 07.07.2023 № 1354/ж10/31-00-07-02-01-25, 07.07.2023 № 1357/ж10/31-00-07-02-01-25 та 07.07.2023 №1359/ж10/31-00-07-02-01-25.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» зазначає, що не погоджується з висновками Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо наявності порушень податкового законодавства, викладеними в акті перевірки, на підставі яких прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.07.2023 № 1354, № 1357 та № 1359. Позивач вважає зазначені рішення протиправними, такими, що порушують його права та законні інтереси, а відтак - такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з позицією позивача, господарські операції, визнані податковим органом нереальними, були фактично здійснені, а всі первинні документи, які підтверджують їх реальність, були надані як під час перевірки, так і в ході розгляду справи. Позивач наголошує, що податкове законодавство не передбачає можливості покладення на нього негативних наслідків через можливі порушення податкової дисципліни його контрагентами чи іншими особами по ланцюгу постачання. Претензії податкового органу щодо ризиковості контрагентів або неможливості проведення їх перевірки, на думку позивача, не є належними доказами відсутності реального характеру господарських операцій.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи на відсутність належного документального підтвердження реального здійснення операцій, які стали підставою для формування податкового кредиту з ПДВ та витрат з податку на прибуток. На думку податкового органу, позивач не мав об`єктивної можливості придбати заявлені обсяги товарів у контрагентів, які, за даними контролюючого органу, не мали необхідних ресурсів для здійснення господарської діяльності. Також зазначено, що дії позивача були визнані умисними та недобросовісними, що стало підставою для застосування штрафних санкцій відповідно до пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просив у його задоволенні відмовити.

У відповіді на відзив позивач заперечив наведені доводи та додатково наголосив, що належно задокументував факт отримання товарів (робіт, послуг), які використані у господарській діяльності, а тому податковий кредит з ПДВ сформовано правомірно. Позивач також підкреслює, що наявність податкового боргу чи недоліки у діяльності контрагента не є безумовною підставою для визнання операцій фіктивними, зокрема в умовах, коли сам платник податків діяв добросовісно, належно виконував обов`язки, передбачені податковим законодавством, і не мав впливу на дії інших суб`єктів господарювання.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснити розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №320/38179/23 передано для розгляду судді ОСОБА_1

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

З огляду на звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого головуючим суддею визначено суддю Леонтовича А.М.

Ухвалою суду від 11.03.2025 адміністративну справу №320/38179/23 прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 07.04.2025.

07.04.2025 року у судове засідання прибули представники позивача та відповідача, від представника позивача надійшло клопотання про оголошення перерви з метою надання додаткових доказів. Суд, заслухавши учасників справи, на місці ухвалив: клопотання представника позивача задовольнити, оголосити перерву у розгляді справи для надання ним додаткових доказів до 12.05.2025 року.

12.05.2025 року у судове засідання прибули представники позивача та відповідача, від представника позивача надійшло клопотання про оголошення перерви для детального ознайомлення з додатковими матеріалами. Суд, заслухавши учасників справи, на місці ухвалив: клопотання представника позивача задовольнити, оголосити перерву у розгляді справи для надання ним додаткових доказів до 10.06.2025 року.

10.06.2025 року у судове засідання прибули представники позивача та відповідача, суд, заслухавши учасників справи, на місці ухвалив: підготовче судове засідання закрити та призначити розгляд справи по суті на 21.07.2025 року.

21.07.2025 року у судове засіданні прибули представники позивача та відповідача, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (далі за текстом - ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», позивач) є юридичною особою, що створена та зареєстрована 09.06.2011 року. Код . Перебуває на обліку як платник податку на прибуток та платник податку на додану вартість.

Юридичною адресою позивача, зазначеною у реєстраційних документах, є: 02094, м. Київ, вулиця Гната Хоткевича, будинок 20.

Основним видом діяльності за кодом КВЕД є 35.11 - «Виробництво електроенергії».

Позивач також має право здійснювати інші види господарської діяльності, визначені в установчих документах, зокрема: 35.12 «Передача електроенергії»; 35.13 «Розподілення електроенергії»; 35.30 «Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря»; 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля»; 64.91 «Фінансовий лізинг»; 25.61 «Оброблення металів та нанесення покриття на метали»; 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів»; 30.40 «Виробництво військових транспортних засобів»; 33.11 «Ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів»; 33.12 «Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення»; 33.14 «Ремонт і технічне обслуговування електричного устатковання»; 43.12 «Підготовчі роботи на будівельному майданчику»; 43.21 «Електромонтажні роботи»; 43.29 «Інші будівельно-монтажні роботи»; 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів»; 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».

Між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та ТОВ «Веско Групп» були укладені договори перевезення вантажу: від 17.12.2021 № 17/12-02/ЄР; від 23.03.2022 № 23/03-01/ЄР; від 23.03.2022 № 23/03-02/ЄР.

Згідно з умовами вказаних договорів, контрагент зобов`язувався надавати послуги з перевезення золошлакової суміші відповідно до заявок позивача. На підтвердження виконання договорів позивач надав копії актів приймання-передачі наданих послуг, товарно-транспортних накладних, а також податкові накладні, виписані контрагентом. Загальна сума операцій з ТОВ «Веско Групп», яка заявлена позивачем до податкового обліку, становить 2?460?000 грн, у тому числі 410?000 грн податку на додану вартість.

Крім того, позивачем здійснювались господарські операції з ТОВ «Будівельні Машини» на підставі таких договорів:

- договору на надання послуг спецтехніки від 11.03.2021 № 11/03-02/ЄР;

- договору найму (оренди) будівельної техніки від 14.07.2021 № 14/07-02/ЄР;

- договору найму (оренди) будівельної техніки від 04.08.2022 № 04/08-01/ЄР.

Позивач у складі податкової звітності також подав податкові накладні, складені ТОВ «Будівельні Машини», акти виконаних робіт та інші документи первинного обліку, які, на думку позивача, підтверджують надання послуг з використанням будівельної техніки. Загальна сума операцій з цим контрагентом, яка була включена до податкового обліку, склала 1?354?600 грн, з яких 225?766,67 грн становить ПДВ.

Наведені господарські операції стали предметом податкового аналізу в межах документальної позапланової перевірки ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ».

На підставі направлень на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 05.06.2023 № 3313, № 3314, № 3315, та наказу від 02.06.2023 № 3020, виданого на підставі пункту 78.1.4, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств за період з 01.01.2022 по 31.05.2022.

За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт від 19.06.2023 № 2205/31-00-07-02-01/34592870 про результати документальної позапланової виїзної перевірки. Перевіркою встановлено порушення платником податків п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що, на думку податкового органу, полягало у формуванні податкового кредиту за операціями, які не мають реального характеру.

На підставі висновків, викладених у вказаному акті, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.07.2023:

- № 1354/ж10/31-00-07-02-01-25 - про зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 3 073 070 грн;

- № 1357/ж10/31-00-07-02-01-25 - про визначення суми грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 3 330 000 грн та штрафної санкції у сумі 1 665 000 грн;

- № 1359/ж10/31-00-07-02-01-25 - про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 2 780 000 грн та штрафної санкції у сумі 1 390 000 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

VI. Оцінка суду

Аналіз наведених вище обставин, правового регулювання та наданих сторонами доказів дає суду підстави для надання оцінки правомірності спірних податкових повідомлень-рішень у межах предмета доказування та заявлених позовних вимог. З урахуванням позицій учасників справи, положень Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також практики Верховного Суду, суд вважає за необхідне оцінити обґрунтованість доводів позивача щодо реальності господарських операцій з контрагентом та наявності підстав для формування податкового кредиту і витрат, а також правомірність притягнення до відповідальності за порушення строків сплати податкових зобов`язань.

Суд установив, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало проведення Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, а також правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2021 по 31.03.2023.

За результатами перевірки складено акт від 12.06.2023 №?1207/31-00-07-02-01-20/37739041, в якому зафіксовано, на думку контролюючого органу, такі порушення:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, положень Концептуальної основи фінансової звітності, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку - що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 6?926?183 грн;

- пункту 198.1 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України - що спричинило заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 225?767,67 грн;

- пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України - у частині несвоєчасної сплати задекларованих сум податкових зобов`язань з ПДВ.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №?1354/ж10/31-00-07-02-01-25, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2023 року на 6?926?183 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №?1359/ж10/31-00-07-02-01-25, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 338?651 грн, з яких 225?767 грн - основне зобов`язання, 112?884 грн - штраф;

- податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №?1357/ж10/31-00-07-02-01-25, яким застосовано штрафні санкції в сумі 1?760?187,68 грн за порушення строків сплати податкових зобов`язань, визначених у податкових деклараціях з ПДВ.

Щодо реальності господарських операцій з ТОВ «Веско Групп»

Судом встановлено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень стала, зокрема, оцінка контролюючим органом реальності господарських операцій між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та ТОВ «Веско Групп», за договорами перевезення вантажів від 17.12.2021 № 17/12-02/ЄР, від 23.03.2022 № 23/03-01/ЄР та № 23/03-02/ЄР.

На виконання цих договорів позивачем оформлено акти наданих послуг та отримано від контрагента податкові накладні на загальну суму 2?460?000 грн (у тому числі ПДВ - 410?000 грн), які, втім, не були включені до податкового кредиту через відмову в їх реєстрації.

Оцінюючи викладені у справі обставини, суд враховує висновки податкового органу, які ґрунтуються на аналізі даних з інформаційних систем ІТС «Податковий блок» та ЄРПН. За результатами такого аналізу встановлено низку ознак, що вказують на фіктивний характер господарських операцій:

ТОВ «Веско Групп» не мало об`єктивної можливості виконувати заявлені послуги з утилізації золошлакової суміші, що підтверджується відсутністю операцій з придбання відповідних послуг, а також з оренди або володіння необхідною технікою та земельними ділянками.

У податковій звітності ТОВ «Веско Групп» відсутні нарахування заробітної плати водіям, зазначеним у товарно-транспортних накладних, що свідчить про формальне відображення персоналу.

У період з квітня по червень 2022 року контрагент узагалі не декларував податкові зобов`язання з ПДВ, а податковий кредит формувався за рахунок послуг, не пов`язаних із перевезенням або утилізацією ЗШС.

Інформація, зазначена у формі №?20-ОПП, не відповідає фактичним даним, зокрема щодо наявності спеціалізованого автотранспорту.

З урахуванням викладеного суд погоджується з висновком контролюючого органу про фіктивність відповідних господарських операцій. Первинні документи, надані позивачем, не підтверджують реальності операцій у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 44.1 статті 44 ПК України.

Таким чином, вказані документи не можуть вважатися належною підставою для формування показників податкової звітності, а відповідні суми не можуть бути враховані ані як валові витрати, ані як податковий кредит.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність висновків відповідача щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та ТОВ «Веско Групп» і, відповідно, про відсутність підстав для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Щодо реальності господарських операцій з ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ МАШИНИ»

З матеріалів справи вбачається, що підставою для включення позивачем до податкового обліку витрат та податкового кредиту є господарські операції з ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ МАШИНИ», оформлені на підставі договору на надання послуг спецтехніки від 11.03.2021 №?11/03-02/ЄР, а також договорів найму (оренди) будівельної техніки від 14.07.2021 №?14/07-02/ЄР і від 04.08.2022 №?04/08-01/ЄР.

Проте, як встановлено контролюючим органом за результатами перевірки, документи, на підставі яких позивач формував податковий облік (акти приймання-передачі робіт, податкові накладні на суму 1?354?600 грн, у тому числі ПДВ 225?766,67 грн), не підтверджують реального здійснення господарських операцій.

Зокрема, аналіз даних ІТС «Податковий блок», ЄРПН, податкової та бухгалтерської звітності контрагента свідчить про таке:

ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ МАШИНИ» не подавало повідомлення за формою №?20-ОПП, у зв`язку з чим унеможливлюється встановлення наявності в контрагента об`єктів оподаткування (техніки, майнових баз, територій для розміщення техніки тощо).

Відсутні відомості про оренду чи придбання будівельної техніки або майна, що могло бути використане для надання заявлених послуг.

Штат працівників контрагента протягом відповідного періоду був мінімальним (до 4 осіб), що виключає можливість виконання робіт у заявленому обсязі.

Немає підтверджень оформлення актів приймання-передачі будівельної техніки, реєстрів використання техніки та документів, що ідентифікують осіб, які виконували роботи.

Крім того, суд бере до уваги обставини, зафіксовані в акті перевірки, що унеможливлюють достовірне підтвердження факту отримання саме тих послуг, які були зазначені в податкових накладних та актах виконаних робіт. Наприклад, у контрагента відсутні документи щодо закупівлі палива, обслуговування техніки, придбання запчастин тощо. Водночас податковий кредит контрагента формувався за рахунок побутових товарів, кухонного обладнання, меблів, що не мають жодного функціонального зв`язку з діяльністю з надання спецтехніки в оренду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що первинні документи, надані позивачем для обґрунтування витрат і податкового кредиту, не відповідають змісту фактичних господарських операцій і суперечать критеріям достовірності та належності, визначеним статтями 9 і 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також пунктом 44.1 статті 44 ПК України.

За відсутності доказів фактичного надання послуг, належного документального підтвердження операцій та з урахуванням обмежених трудових і технічних можливостей контрагента, суд вважає, що відповідач обґрунтовано визнав ці операції нереальними.

Відповідно, рішення податкового органу в цій частині є правомірним і не підлягає скасуванню.

Проаналізувавши доводи позивача, у тому числі наведені в останніх поясненнях, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Позивач, посилаючись на положення статей 109, 112, 124 ПК України, а також окремі постанови Верховного Суду, намагається довести, що дії з несвоєчасної сплати податкових зобов`язань не були вчинені умисно, а отже, не могли бути кваліфіковані за п. 124.2 або 124.3 ПК України як підстава для застосування штрафних санкцій у розмірі 25% та 50%.

Разом із тим, твердження позивача про відсутність умислу зводяться до загального заперечення провини без наведення конкретних доказів, які б спростовували надані податковим органом дані. Навпаки, аналіз матеріалів перевірки свідчить про наявність тривалого податкового боргу з ПДВ, непоодинокі факти прострочення зобов`язань, наявність грошових залишків на рахунках, що спростовують твердження про об`єктивну неможливість сплати, а отже - підтверджують наявність обставин, які свідчать про недобросовісність платника податків.

Зазначена поведінка узгоджується з визначенням умислу у податковому праві: ухилення від виконання податкового обов`язку за наявності можливості його дотримання. Суд погоджується з висновками податкового органу щодо цілеспрямованого і повторного невиконання позивачем зобов`язань, що є підставою для застосування підвищеної фінансової відповідальності відповідно до пунктів 124.2 та 124.3 статті 124 ПК України.

Крім того, обґрунтування позивача ґрунтується переважно на загальних міркуваннях і витягах із судової практики без безпосереднього співвіднесення їх із фактичними обставинами справи, натомість податковий орган навів конкретні ознаки умисної поведінки: наявність платіжних засобів на рахунках, відсутність спроб добровільного погашення зобов`язань, повторність діяння, невиконання податкових обов`язків без об`єктивно непереборних причин.

З огляду на викладене, суд критично оцінює наведені додаткові пояснення позивача, вважає їх такими, що не спростовують належним чином висновки контролюючого органу, і не вбачає підстав вважати податкові повідомлення-рішення незаконними.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток, визначений шляхом коригування фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства за правилами бухгалтерського обліку, на різниці, передбачені нормами ПК України.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 цього ж Кодексу, базою оподаткування є грошове вираження такого об`єкта, що враховує як фінансову звітність підприємства, так і податкові коригування.

У свою чергу, пункт 187.1 статті 187 ПК України визначає порядок виникнення податкових зобов`язань із постачання товарів і послуг, встановлюючи як базу виникнення - першу з подій: отримання коштів або оформлення документа, що засвідчує факт постачання товару чи послуги.

Таким чином, як для цілей податку на прибуток, так і для формування податкового кредиту з ПДВ, позивач зобов`язаний обґрунтовано формувати фінансовий результат на підставі реальних, підтверджених первинними документами господарських операцій, що відображають фактичне постачання товарів або надання послуг.

З огляду на встановлену недостовірність документів, поданих ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підтвердження господарських операцій з ТОВ «Веско Групп» та ТОВ «Будівельні машини», відсутність належних доказів фактичного постачання послуг, а також зважаючи на виявлену суперечність між формальними ознаками документів і реальними можливостями контрагентів, суд погоджується з висновком відповідача про необґрунтованість зменшення об`єкта оподаткування з податку на прибуток та завищення податкового кредиту з ПДВ.

Отже, дії контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання та винесення податкових повідомлень-рішень №?1354, №?1357 та №?1359 відповідають податковому законодавству та спрямовані на належне виконання його повноважень.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку має право на формування податкового кредиту лише у разі документального підтвердження операцій, здійснених у зв`язку з придбанням товарів/послуг, основних засобів або ввезенням товарів на митну територію України.

У разі коли на момент перевірки такі суми залишаються не підтвердженими належними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України, та/або коли відсутні реальні господарські операції, платник податку несе відповідальність відповідно до Кодексу.

Складання первинних документів має здійснюватися не формально, а з урахуванням реального змісту операцій, їх відповідності фактичним обставинам та допущенням до обліку виключно тих господарських фактів, що дійсно мали місце. У зворотному разі, якщо фактичного здійснення господарської діяльності не було, навіть формально правильні документи не можуть визнаватися первинними - ні для цілей бухгалтерського, ні для податкового обліку.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права на податковий кредит або зменшення податкового зобов`язання виникають лише за умови фактичного здійснення господарських операцій, що узгоджується і з усталеною судовою практикою, зокрема, з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №?825/1733/17 та від 31.05.2019 у справі №?809/435/17.

Окремо слід зауважити, що відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України, зменшення від`ємного значення ПДВ можливе виключно за умови фактичної сплати податку та за наявності підтверджуючих документів, зокрема зареєстрованих податкових накладних. У протилежному випадку така сума не підлягає врахуванню.

Крім того, положення пунктів 123.1 та 123.2 статті 123 ПК України прямо передбачають накладення штрафу за дії платника, що призвели до зменшення податкових зобов`язань або завищення бюджетного відшкодування. У випадку, якщо такі дії вчинені умисно, розмір санкції зростає до 25% відповідної суми.

Суд дійшов переконання, що позивач не довів реальності господарських операцій з відповідними контрагентами, а первинні документи, надані ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», не відповідають вимогам достовірності, складені за відсутності фактичного виконання господарських дій та не можуть підтверджувати податковий облік і право на податковий кредит.

Відповідно до пункту 123.3 статті 123 Податкового кодексу України, діяння, передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, або завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, актом документальної перевірки зафіксовано порушення ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України щодо своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань із податку на додану вартість за період з січня по травень 2022 року, з урахуванням приписів підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Згідно з наведеними у перевірці даними, під час аналізу наданої фінансової інформації контролюючий орган дійшов висновку, що платник податку - ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» - у вказаний період не був позбавлений можливості виконувати податковий обов`язок, був обізнаний з вимогами чинного законодавства та умисно не вжив достатніх заходів для своєчасної сплати податку, діючи недобросовісно.

З огляду на встановлену умисність порушення, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було винесено податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №1357/ж10/31-00-07-02-01-25, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 25% суми грошового зобов`язання - 1 760 187,68 грн - на підставі пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений строк, а також непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Таким чином, правові підстави для застосування санкцій у зв`язку з несвоєчасною сплатою ПДВ полягають у наявності податкового боргу, вини як обов`язкової умови притягнення до відповідальності за статтею 124 ПК України, та встановлення відповідних обставин перевіркою.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та розмірах, визначених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку і збору у порядку і строки, встановлені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку і збору є період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника щодо сплати відповідного податку або збору, і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок або збір має бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок або збір, не сплачений у встановлений строк, вважається таким, що не був сплачений своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку визначається календарною датою.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку вважається сплата в повному обсязі відповідних сум податкових зобов`язань у строки, встановлені податковим законодавством.

Пунктом 137.4 статті 137 ПК України встановлено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. Податкова декларація складається наростаючим підсумком, а звітний період розпочинається з першого календарного дня і завершується останнім календарним днем відповідного періоду.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або в уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання декларації, крім випадків, передбачених Кодексом.

Згідно з пунктом 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зараховувати кошти, що сплачує платник податків, у рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення, незалежно від напряму сплати, визначеного платником. У такому ж порядку зараховуються кошти, що надходять у рахунок погашення податкового боргу відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування таких коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України передбачено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, у наступну чергу зараховуються в рахунок погашення штрафів, і в останню чергу - в рахунок пені. Якщо платник податків не дотримується встановленої цим пунктом черговості платежів або не зазначає її у платіжному документі (чи зазначає з порушенням визначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює розподіл такої суми відповідно до цього пункту.

Відповідно до пунктів 109.1, 109.3 статті 109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія або бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків свідомо, цілеспрямовано створив умови, що не можуть мати іншої мети, окрім невиконання або неналежного виконання вимог, встановлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 ПК України, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Згідно з пунктом 112.2 статті 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил і норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Слід також зазначити, що Законом України від 13 грудня 2022 року № 2836-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України» (далі - Закон № 2836-ІХ), який набрав чинності 03.01.2023, внесено зміни до пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України.

Згідно з підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України (у редакції, чинній з 03.01.2023), визначено, що платники податків, які мали можливість своєчасно виконувати свої податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, зокрема щодо строків сплати податків і зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного періоду), І квартал 2022 року (для квартального звітного періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (а щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року).

У разі звільнення платника податків від відповідальності з підстав, визначених абзацами четвертим - восьмим підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, податкові повідомлення-рішення, якими були визначені йому штрафні (фінансові) санкції та/або пеня за несвоєчасне виконання податкових обов`язків, крім сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору, вважаються скасованими (відкликаними) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України».

Наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225 затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Цей Порядок розроблено відповідно до зазначеного підпункту з метою тимчасового, на період дії воєнного стану, підтвердження можливості або неможливості виконання податкового обов`язку щодо дотримання строків сплати податків та зборів, подання звітності, реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування, подання електронної звітності щодо пального тощо. Дія Порядку поширюється на всіх платників податків - як фізичних, так і юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку, підставами неможливості виконання податкових обов`язків є: втрата документів чи обладнання через бойові дії або інші деструктивні події; неможливість використати або вивезти такі документи та обладнання; ризик для життя або здоров`я посадових осіб при виконанні податкових обов`язків; ймовірність витоку інформації щодо пального або спирту етилового; відсутність інших уповноважених посадових осіб та неможливість призначити нових; перебування платника податків на тимчасово окупованій або заблокованій території; інші обставини непереборної сили (форс-мажор), підтверджені документально.

Відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом установлених строків, він притягується до відповідальності у вигляді штрафу: при затримці до 30 календарних днів включно - у розмірі 5% погашеної суми податкового боргу; при затримці понад 30 календарних днів - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу. Згідно з пунктом 124.2 статті 124 ПК України, якщо таке діяння вчинено умисно, застосовується штраф у розмірі 25% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 124.3 статті 124 ПК України, якщо вказані дії вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк понад 90 календарних днів, застосовується штраф у розмірі 50% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) зобов`язання.

З урахуванням встановлених обставин та оцінки наданих сторонами доказів, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Матеріалами справи підтверджено, що операції з ТОВ «БУДІВЕЛЬНІ МАШИНИ», на які позивач посилався як на підставу для формування податкового кредиту та віднесення витрат, не підтверджують реального характеру господарської діяльності. Надані первинні документи не містять достовірної та повної інформації, яка б дозволила беззаперечно встановити факт надання послуг, обсяг виконаних робіт, використання матеріально-технічних ресурсів та трудових ресурсів контрагента. Використання таких документів виключає можливість їх врахування в податковому обліку, що прямо заборонено положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України та статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, доводи позивача щодо необґрунтованості штрафних санкцій за порушення строків сплати ПДВ не заслуговують на увагу. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами перевірки, позивач мав об`єктивну можливість виконати свій податковий обов`язок у встановлені строки, однак не вжив жодних дієвих заходів для цього. Відсутність належного підтвердження форс-мажорних обставин, передбачених Порядком № 225, унеможливлює звільнення від відповідальності. Порушення було вчинене з прямим умислом, що підтверджується сукупністю встановлених перевіркою ознак. Застосування фінансової відповідальності на підставі пункту 124.2 статті 124 ПК України є правомірним.

Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення винесені на підставі всебічного аналізу діяльності платника податків, за результатами перевірки, проведеної в межах наданих повноважень, із дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства. Підстав для їх скасування судом не вбачається.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими.

VІI. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку із відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.