Справа № 280/11618/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року Справа № 280/11618/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивачка просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення відповідача №363394-24/08-27 (форма «МПЗФ») на суму 5596,42 грн у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що мала і не має у власності (користуванні) вказаної в спірному рішенні земельної ділянки, а отже відповідач скористався помилковою інформацією для нарахування їй спірного податкового зобов`язання.

Ухвалою від 18.12.2024 відкрите спрощене позовне провадження у справі №280/11618/24 за зазначеним позовом, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позов, витребувано у відповідача: інформацію щодо підстав для визначення позивачці оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податкового зобов`язання (докази наявності у власності (чи на інших правах) у позивачки земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,6000 га в межах ТТГ UA0046208), а також докази на підтвердження числових значень розрахунку суми податкового зобов`язання за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Копію зазначеної ухвали було доставлено в електронний кабінет відповідача засобами системи «Електронний суд» 18.12.2024 о 14:53.

Визначений ухвалою від 18.12.2024 строк надання відповідачем відзиву та витребуваних документів сплив 02.01.2025.

Разом з тим, 02.01.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшла заява про поновлення (продовження) процесуального строку на подання відзиву на позов.

Ухвалою від 06.01.2025 позивачу був продовжений до 17.01.2025 строк для надання відзиву на позов.

15.01.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому міститься клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

У відзиві податковий орган зазначив, що ГУ ДПС у Запорізькій області по гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 11.06.2024, за даними Реєстру платників МПЗ, сформовано податкове повідомлення рішення форми «МПЗФ» №363394-24/08-27 (далі ППР) та визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків та збору) за 2023 рік по земельній ділянці, місце розташування якої с. Володимирівка, Вільнянський район Запорізької області, кадастровий номер в підсистемі «Плата за землю» «Облік платежів» ІКС «Податковий блок» відсутній. 20.12.2024 на центральному рівні тимчасово призупинено роботу Єдиних та Державних реєстрів, які перебувають у компетенції Міністерства юстиції України, у тому числі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищенаведене, управлінням оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Запорізькій області після відновлення роботи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно буде проведено звірку даних контролюючого органу та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 20.01.2025 у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Запорізькій області про розгляд з викликом сторін справи №280/11618/24 відмовлено.

23.01.2025 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (позивачки).

29.01.2025 від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона посилається на те, що у відзиві відсутні посилання на будь- які докази, що могли б підтвердити наявність у неї такої земельної ділянки: кадастровий номер ділянки, підстави її набуття нею, дата реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Натомість відзив містить в собі виключно посилання на норми Податкового кодексу України та Реєстр платників мінімального податкового зобов`язання, які не є належними в цьому випадку доказами. Просить позов задовольнити.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.06.2024 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано податкове повідомлення-рішення №363394-24/08-27, яким позивачки визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік, за земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 5,6000 га. в межах ТТГ UA0046208 місце розташування якої с. Володимирівка, Вільнянський район Запорізької області, у сумі 5596,42 грн.

Не погоджуючись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі ПКУ).

Статтею 381 ПКУ передбачено порядок визначення мінімального податкового зобов`язання.

Згідно з п.п. 381.1.4. п 381.1.ст 381 ПКУ мінімальне податкове зобов`язання (далі-МПЗ) визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.

Відповідно до п. 381.3. ст. 381 ПКУ у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 381.4 статті 381 цього Кодексу встановлено, що у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.

У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.

Пунктом 170.14 статті 170 ПКУ встановлено особливості визначення загального МПЗ платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.

Згідно з п.п.170.14.1 п.170.14 ст.14 ПКУ для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне МПЗ визначається контролюючим органом.

У відповідності до підпункту 170.14.3 пункту 170.14 ст. 170 ПКУ визначення загального МПЗ фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.

Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Згідно даних Державного земельного кадастру, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (наданих позивачкою, відповідачем та отриманими на запит суду) за громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рахуються земельні ділянки:

- кадастровий номер :11:001:0067, площею 0,25га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка). Дата державної реєстрації: 14.02.1997;

- кадастровий номер :11:001:0066, площею 0,25 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Дата державної реєстрації: 29.03.2021.

Відповідно до вищевказаних даних земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,6000 га в межах ТТГ UA0046208 у власності (орендарі, користуванні або на інших умовах) у позивачки відсутня.

Доказів іншого відповідачем не надано.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення дотримано не було.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не надав жодного доказу наявності у власності (орендарі, користуванні або на інших умовах) позивачки земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 5,6000 га. в межах ТТГ UA0046208 місце розташування якої с. Володимирівка, Вільнянський район Запорізької області.

В зв`язку з чим спірне податкове повідомлення відповідача №363394-24/08-27 (форма «МПЗФ») на суму 5596,42 грн. не може вважатись законним та обґрунтованим.

Інші доводи та аргументи відповідача не є визначальними для вирішення даної справи.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» №33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» №48939/99, «Moskal v. Poland» №10373/05).

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що спірне податкові повідомлення-рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та є протиправним.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачкою сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн., який слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати позивачкою до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №363394-24/08-27 (форма «МПЗФ»), яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік у сумі 5596,42 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «28» липня 2025 року.

Суддя Р.В. Кисіль