Справа № 400/6573/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6573/24

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,

повний текст судового рішення

складено 18.10.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Ступакової І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 у справі №400/6573/24 за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за 2023 рік в загальній сумі 110194грн. 90коп.

У С Т А Н О В И В:

11.07.2024 Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просило суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" адміністративно-господарські санкції та пеню за 2023 рік в загальній сумі 110194грн. 90коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у 2023 році товариством з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" не виконано норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 у справі №400/6573/24 позов Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю задоволено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ "ОХРАНА" у 2023 році не виконано норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду товариством з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" подано апеляційну скаргу, у якій з посиланням на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ТОВ "ОХРАНА" зазначає, що з 24.07.2012 на посаду електромонтажника працевлаштовано ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю.

У свою чергу, Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що наведені ТОВ "ОХРАНА" в апеляційній скарзі доводи є безпідставними.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Зокрема, згідно із фактичними обставинами справи, Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю установлено, що ТОВ "ОХРАНА" не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік.

Як стверджує позивач, середньооблікова чисельність штатних працівників, які працювали у ТОВ "ОХРАНА" у 2023 році склала 18 осіб, а тому норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю складає 1 особа.

Натомість, у 2023 році середньооблікова чисельність штатних працівників ТОВ "ОХРАНА", яким установлено інвалідність становить 0 осіб, що є меншим ніж установлено нормативом.

З урахуванням чого, Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до вказаного розрахунку, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік - 18 осіб, середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників 1963870грн. 20коп., середня річна заробітна плата штатного працівника 109103грн. 90коп., кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше - 0 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю склала 109103грн. 90коп.

Апеляційним судом з`ясовано, що такий розрахунок Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було скеровано на адресу ТОВ "ОХРАНА".

Колегією суддів також установлено, що за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік ТОВ "ОХРАНА" нараховано пеню в розмірі 1091грн.

У зв`язку з тим, що суму адміністративно-господарських санкцій та пені ТОВ "ОХРАНА" добровільно сплачено не було Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулось до суду з даним позовом.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначено Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частинами першою та третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно із частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Вищенаведеною нормою визначено підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Так, суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Згідно із пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про:

- попит на робочу силу (вакансії);

- заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу").

На виконання приписів пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" Міністерством економіки України видано наказ № 827-22 від 12.04.2022, яким затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

В контексті положень Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Із системного аналізу вищезазначених законодавчих приписів убачається, що законодавцем чітко визначено обов`язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця;

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Як установлено судом апеляційної інстанції, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за звітний 2023 рік ТОВ "ОХРАНА" становила 8 осіб.

У зв`язку з чим, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю складає 1 особа.

З матеріалів справи убачається, що наказом ТОВ "ОХРАНА" від 24.07.2012 №7 на посаду електромонтажника призначено ОСОБА_1 .

Згідно пенсійного посвідчення від 29.07.2009 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства.

Колегією суддів з`ясовано, що ТОВ «ОХРАНА» повідомляло Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про працевлаштування особи з інвалідністю ОСОБА_1 з 24.07.2012, що підтверджується наявними у матеріалах справи листами від 02.04.2024 №8-О, від 10.04.2024 №9-О.

У контексті вказаного слід відмітити, що названі листи Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю було отримано 05.04.2024 та 11.04.2024 відповідно, тобто до надіслання 07.07.2024 через орган поштового зв`язку даного позову до суду.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що на час подання позовної заяви Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю володіло інформацією про те, що з 24.07.2012 в ТОВ "ОХРАНА" на посаді електромонтажника працює ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства.

З урахуванням установлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку про виконання ТОВ «ОХРАНА» вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому в спірних правовідносинах в діях відповідача немає складу правопорушення, за вчинення якого передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.

У зв`язку з чим, позовна заява Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю задоволенню не підлягає.

Установлені в межах апеляційного розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновки та доводи позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 2 якої суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, у зв`язку із тим, що викладені в рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 у справі №400/6573/24 висновки не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.10.2024 у справі №400/6573/24 - скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до товариства з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за 2023 рік в загальній сумі 110194грн. 90коп. - відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОХРАНА" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві)грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький І.Г. Ступакова