Справа № 296/6933/25
Суддя: Пилипюк Л. М.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/6933/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді Пилипюк Л. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

24 червня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира засобами поштового зв`язку надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Сінченком А. О.

Позов обґрунтовано тим, що постановою поліцейського Управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом поліції Ярошинським А. В. серії ЕНА №4971192 від 14 червня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосованого до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови ОСОБА_1 14 червня 2025 року о 00 год. 41 хв. по вул. Жуйка в м. Житомирі керував транспортним засобом та не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху.

Заперечуючи наявність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого, за ч. 5 ст. 121 КУпАП, позивач зазначає, що оскаржувана постанова ґрунтується на припущеннях поліцейського, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та підлягає скасуванню. Позивач вважає, що працівник поліції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв об`єктивному та неупередженому її розгляду. Будь-яких доказів того, що він керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем пасивної безпеки, суб`єкт владних повноважень не надав, так само як і не долучив їх до оскаржуваної постанови. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не було надано для ознайомлення доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в Житомирської області сержантом поліції Ярошинським А. В. серії ЕНА №4971192 від 14 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення. Крім того, позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 26 серпня 2025 року адміністративний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі та призначено судове засідання у відповідності до вимог ч. 1 ст. 286 КАС України.

09 липня 2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що водій ОСОБА_1 14 червня 2025 року о 00:41 год, тобто під час дії комендантської години, керував транспортним засобом по вул. Жуйка в місті Житомирі та не користувався засобом пасивної безпеки (ременем безпеки). В пункті 6 оскаржуваної постанови зазначено про технічний засіб, за допомогою якого відбувалась фіксація вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, вказані серійні номери портативних відеореєстраторів -№ 4753520 та № 475843. На думку представника відповідача, відеозаписи з портативних відеореєстраторів у повній мірі доводять факт вчинення 14 червня 2025 року ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, факт керування транспортним засобом Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий ременем безпеки. Представник відповідача звертає увагу, що на перших хвилинах відеозапису фіксується рух транспортного засобу, а також видно ліве плече водія, одягненого у світлу футболку, та не видно пристебнутого паска безпеки. Крім того, представник відповідача додає, що в автомобілі позивача було виявлено так звані «заглушки», які використовуються водіями з метою вимкнення звукового сигналу, який подає автомобіль у разі непристебнутого паска безпеки під час руху. Доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, є оскаржувана постанова та відеозапис з місця вчинення адміністративного правопорушення. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , беручи участь у судовому засіданні від 14 липня 2025 року, суду пояснив, що він дійсно 14 червня 2025 року в нічну пору доби керував транспортним засобом. Позивач не оспорює правомірність його зупинки, оскільки визнає, що їхав під час дії комендантської години. Також позивач пояснив, що він, під`їжджаючи до «блокпосту», зупинився та чекав своєї черги для перевірки документів. Саме після зупинки автомобіля він відстібнув пасок безпеки. Позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності неправомірно, оскільки поліцейський при складенні оскаржуваної постанови керувався лише припущеннями, не повідомив йому про наявні докази вчинення ним правопорушення та не дав можливості з такими доказами ознайомитись на місці події.

Представник відповідача Яремчук Л. М. у судовому засіданні від 14 липня 2025 року надала пояснення, які за своїм змістом відповідають змісту відзиву на позовну заяву. Додатково представник відповідача зазначила, що на місці зупинки транспортного засобу поліцейський не мав можливості продемонструвати позивачу наявні відеодокази внаслідок відсутності такої можливості, адже портативні відеореєстратори поліцейських не мають відповідних технічних характеристик.

У судове засідання, призначене на 25 липня 2025 року, сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

22 липня 2025 року від представника позивача адвоката Сінченка А. О. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача також просить розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача.

Представник відповідача Яремчук Л. М. 24 липня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

За наявності згоди учасників процесу суд постановляє ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши наявні в справі докази, враховуючи доводи та аргументи сторін, суд установив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що постановою поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого сержанта Ярошинського А. В. серії ЕНА №4971192 від 14 червня 2025 року позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 14 червня 2025 року року о 00 год. 41 хв. керував автомобілем марки Hyundai Sonata, номерний знак НОМЕР_1 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, по вул. Жуйка, 3 в м. Житомирі та не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив підпункт в) п. 2.3 Правил дорожнього руху.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 «в» Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Відповідно до ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною п`ятою статті 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853, затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Досліджуючи зміст оскаржуваної постанови серії ЕНА №4971192 від 14 червня 2025 року, суд установив, що в п. 7 вказаної постанови «До постанови додаються» доказів не зазначено. Однак, в п. 6 оскаржуваної постанови зазначені номери портативних відеореєстраторів поліцейських, на які здійснювалось фіксування обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП надано відеозапис із нагрудних камер поліцейських.

Вказані відеозаписи були досліджені судом з метою з`ясування дійсних обставин справи.

Разом з тим зі змісту зазначених відеофайлів не вбачається, що позивач керував транспортним засобом без використання ременя безпеки. Під час руху транспортного засобу в об`єктив відеореєстратора водій не попадає так, аби були підстави стверджувати, що він не пристебнутий ременем безпеки. Фіксація дій ОСОБА_1 здійснюється фактично з моменту зупинки транспортного засобу і дійсно на момент зупинки транспортного засобу останній не був пристебнутий ременем безпеки. На запитання поліцейського: «Чому не користуєтесь ременем безпеки?», ОСОБА_1 відповів: «Зняв тільки що…».

Разом з тим, з пояснень позивача вбачається, що він заперечує порушення ним Правил дорожнього руху, вказує, що користувався ременем безпеки та зняв цей засіб безпеки, оскільки готувався надати поліцейським документи.

З дослідженого відеозапису неможливо встановити, що на момент керування транспортним засобом позивач (безпосередньо під час руху автомобіля) не був пристебнутий ременем безпеки.

Таким чином, з дослідженого відеозапису неможливо встановити, що на момент керування транспортним засобом позивач порушив вимоги п. 2.3 (в) ПДР України.

Щодо аргументів сторони відповідача про те, що в автомобілі позивача було виявлено «заглушку» для отвору застібання ременя безпеки суд зазначає, що сама по собі наявність у позивача такого предмету не може бути доказом на підтвердження того, що ОСОБА_1 не користувався засобами пасивної безпеки. Крім того, «заглушка» знаходилась не в отворі для пристібання ременя безпеки, а окремо від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 16, ч.1 ст.18 Закону України «Про дорожній рух» під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, водій і пасажири зобов`язані бути пристебнутими.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постановах від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, від 25.06.2020 у справі № 607/1068/17, від 07.02.2019 у справі № 161/11151/17, від 15.10.2020 у справі № 640/8540/19, від 12.06.2020 у справі № 805/3899/17-а.

За встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що наданий відповідачем доказ, а саме відеозапис, беззаперечно не підтверджує факт відсутності чи наявності пристебнутого ременя безпеки позивача під час керування транспортного засобу, що слугувало підставою для винесення спірної постанови. Інших належних і допустимих доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху матеріали справи також не містять.

В силу принпицу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь.

Згідно з ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів належними доказами правомірності оскаржуваної постанови та факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням указаної норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що постанову поліцейського УПП в Житомирській області Ярошинського А. В. серії ЕНА №4971192 від 14 червня 2025 року слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що за результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 гривень.

Щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Суд установив, що 23 червня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Сінченком А. О. укладено договір № 23/06-25 про надання правничої допомоги (далі по тексту рішення - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати Запоточному І. С. професійну правничу допомогу у справах про адміністративні правопорушення.

У розділі 4 Договору позивач та адвокат узгодили вартість послуг адвоката та порядок розрахунку.

Так, у п. 4.1 Договору визначено, що вартість послуг становить 5 000 гривень.

Оплата послуг виконавця здійснюється замовником після підписання цього Договору та передачі всіх необхідних документів для здійснення захисту в кримінальному провадженні.

Наведені умови Договору дають підстави для висновку, що оплата послуг адвоката мала бути здійснена Запоточним І. С. відразу після укладення цього договору.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу сторона позивача додає Акт № 01 прийому передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/06-25 від 23 червня 2025 року. Відповідно до змісту цього Акту адвокат надав Запоточному І. С. такі послуги: підготовка до складання та складання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Вартість вказаної послуги 5 000 гривень.

Однак, сторона позивача ані до позовної заяви, ані на дату розгляду справи не надала доказів, які свідчать про фактичну оплату гонорару адвоката.

Суд ураховує, що витрати сторони на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості дійти переконливого висновку про реальне понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у матеріалах цієї справи відсутнє належне документальне підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень, а тому підстав для розподілу таких витрат немає.

Керуючись ст. 2, 5-10,20,44,47,48,241,243-246, 268, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону полк 1 Управління патрульної поліції в Житомирської області сержантом поліції Ярошинського Артема Вікторовича серії ЕНА №4971192 від 14 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

В решті вимог позову щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3; .

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК