Справа № 300/2950/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2025 р. справа № 300/2950/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказу, а також зобов`язання вчинити певні дії,
Адвокат Курко М.М., в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернулася до суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач 2), в якому просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , що виразилися у позбавленні його можливості реалізації права на відстрочку, ненаданні йому права на відстрочку від мобілізації, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за відсутності добровільної згоди на проходження військової служби під час мобілізації;
визнати протиправним та скасувати наказ TBO начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №68 від 09.03.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 з 09.03.2025 та направлення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 від проходження військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.03.2025 близько 22:00 позивач автомобілем повертався з роботи, де у м. Коломия він був зупинений особами у військовій формі та без його згоди, із застосуванням фізичної сили, ОСОБА_1 примусово доставили у ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних. Попри те, що ОСОБА_1 пояснив працівникам центру комплектації, що не підлягає мобілізації, оскільки він має підстави на відстрочку, яку отримував за місцем реєстрації в ІНФОРМАЦІЯ_4 і у якому на розгляді перебуває чергова його заява про надання відстрочки, рішення по якій не прийнято, відповідачем 1 09.03.2025 винесено спірний наказ, згідно з яким солдата ОСОБА_1 призвано по мобілізації та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Представник позивача вважає такі дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу ОСОБА_1 під час мобілізації як такого, у якого наявні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», протиправними. Наголошено, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації та своїми активними діями доводив це відповідачу 1. Такі дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , на думку представника позивача, є неправомірними, оскільки жодним нормативним актом не передбачено, за наявності підстав на відстрочку та в період розгляду заяви на відстрочку видавати наказ про мобілізацію ОСОБА_1 . Також зазначено, що наказ військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до особового складу, виданий на підставі протиправного наказу т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про мобілізацію, теж є протиправним.
Водночас, разом із позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
26.06.2025 на адресу суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти позову. У відзиві представником відповідача позов не визнано, зазначено про його безпідставність, а також наголошено, що вимоги позивача адресовані безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_5 , на неправомірні дії якого і звернуто увагу у позові. Представник Військової частини НОМЕР_1 зауважив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), після проведення мобілізаційних дій, №72 від 10.03.2025, тобто після завершення дій з мобілізації, позивача ОСОБА_1 , який визнаний придатним до військової служби, зараховано на військову службу за призовом у воєнний час, до списків особового складу відповідача військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення. Відповідач 2 вважає, що жодних порушень вимог чинного законодавства України, порядку та способу призову, прийняття позивача на військову службу під час мобілізації відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_6 та військовою частиною НОМЕР_1 допущено не було, оскільки на момент прийняття оспорюваних наказів, зокрема: т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №68 від 09.03.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 з 09.03.2025 з направлення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №72 від 10.03.2025 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач не мав установленої в законному порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а відтак підлягав призову на військову службу. З огляду на викладене, представник військової частини НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
30.06.2025 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказано про безпідставність відзиву відповідача 2. Так, наголошено, що позивач здійснює постійний догляд за членом сім`ї першого ступеня споріднення, а саме за своєю матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка станом на 09.03.2025 була особою з інвалідністю II групи. З метою скористатись правом на відстрочку, ОСОБА_1 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та отримав відповідну відстрочку від призову, про що у розділі VII військового квитка позивача зроблено відповідну відмітку. Після цього позивач неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про надання (продовження) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та отримував відповідну відстрочку від призову. Водночас, крайній раз ОСОБА_1 звертався з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_8 12.02.2025, до якої долучив документи, визначені з Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560. У зв`язку із перевіркою таких документів ІНФОРМАЦІЯ_8 продовжив розгляд заяви про відстрочку до 07.03.2025 та до 19.03.2025, вручивши повістку про виклик ОСОБА_1 . Представник позивача наголосила, що ОСОБА_1 пояснив працівникам відповідача 1, що не підлягає мобілізації, оскільки він має підстави на відстрочку, яку отримував за місцем реєстрації в ІНФОРМАЦІЯ_4 і у якому на розгляді перебуває чергова його заява про надання відстрочки, рішення по якій не прийнято. Проте такі пояснення позивача ніхто не брав до уваги, а також не було надано на прохання позивача аркуш паперу та ручку, щоб написати заяву про надання відстрочки відповідачу 1. Окрім цього, зазначено, що вже після мобілізації позивача, перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 , позивач теж намагався подати заяву про надання відстрочки, однак таку у нього не прийняли. З огляду на викладене, представник позивача вважає, що дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 по мобілізації ОСОБА_1 є неправомірними, наказ щодо мобілізації протиправним, а також наказ військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до особового складу, виданий на підставі протиправного наказу відповідача 1 теж є протиправним.
07.07.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу суду надійшли пояснення по справі, у яких вказано, що згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , призваний на військову службу під час мобілізації 09.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до відомостей протоколів засідань Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_10 , рішення щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не приймалось. За результатами перевірки відомостей Системи електронного документообігу ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також записів в Журналі реєстрації вхідної кореспонденції встановлено, що звернення від ОСОБА_1 з питань оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 не надходили. Також зазначено, що станом на 09.03.2025 позивач із заявою про відстрочку та переліком документів до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 не звертався, та не надсилав відповідно заяву через відділення пошти, тобто своє право не реалізував, а тому, на думку відповідача 1, останній був правомірно призваний до лав Збройних Сил України. Окрім того, представник ІНФОРМАЦІЯ_3 відмітив, що 08.03.2025 позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_2 ) працівниками Національної поліції в ході уточнення персональних даних та виявлено, що позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_12 23.02.2025 о 09:00 з метою уточнення даних по повістці №2452767, яка 13.02.2025 централізовано сформована в Державному реєстрі та надіслана позивачу засобами поштового зв`язку. Наголошено, що у зв`язку з неявкою позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці відповідно до вимог абзацу 39 пункту 9 Положення про ТЦК та СП в Державному реєстрі сформоване електронне звернення до Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області №ЕІ514648 про доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для складення протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення. Причиною подання звернення «неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце зазначені в повістці». З огляду на вищевказане, відповідач 1 просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 121-126)
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
ОСОБА_1 має матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка станом на 09.03.2025 була особою з інвалідністю II групи, що підтверджується копією довідки до огляду МСЕК серії ТЕР №0043555 (а.с. 51).
Родинні відносини позивача та ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , згідно якого батьками позивача вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 53). В подальшому ОСОБА_5 було змінено прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 54).
З метою скористатись правом на відстрочку, позивач ОСОБА_1 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та отримав відповідну відстрочку від призову, про що у розділі VII військового квитка позивача зроблено відповідну відмітку «Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову під час мобілізації, як чоловік, який має одного із батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи до 03.04.2024 (а.с. 47).
Як зазначає представник позивача, в подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про надання (продовження) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та отримував відповідну відстрочку від призову.
Також згідно з відомостями військового квитка позивача, ОСОБА_1 був військовозобов`язаний, якого, зокрема, 03.04.2023 взято на облік ІНФОРМАЦІЯ_13 . Надалі 09.03.2025 взято на облік ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 41-47).
Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2025 №68 солдата ОСОБА_1 , 1991 року народження, призвано з 09.03.2025 на військову службу по мобілізації та направлено його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 67).
Вважаючи дії відповідача 1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу протиправними, представник позивача звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та наразі триває.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, надалі Закон №389-VIII).
Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII, воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан.
Суд зауважує, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами 1, 3 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: 1) підготовку громадян до військової служби; 2) приписку до призовних дільниць; 3) прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; 4) проходження військової служби; 5) виконання військового обов`язку в запасі; 6) проходження служби у військовому резерві; 7) дотримання правил військового обліку.
Пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 передбачено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Повноваження територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки визначені Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154).
За змістом п. 8 Положення №154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є, зокрема, виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку.
Згідно з п. 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; .
Відповідно до п. 11 Положення №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі Порядок №560), пунктом 3 якого передбачено, що призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Суд встановив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2025 №68 солдата ОСОБА_1 , 1991 року народження, призвано з 09.03.2025 на військову службу по мобілізації та направлено його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 67).
Водночас, представник позивача наголошує, що призов ОСОБА_1 є незаконним, оскільки станом на дату його мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_13 перебувала його заява на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Суд звертає увагу, що статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно пункту 13 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Пунктом 56 Порядку №560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно з пунктом 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі. Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6. Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Як уже встановлено судом, ОСОБА_1 має матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка станом на 09.03.2025 була особою з інвалідністю II групи (а.с. 51).
Тобто, цим листом підтверджено факт перебування заяви позивача про надання відстрочки, в тому числі і станом на 09.03.2025, тобто дату винесення спірного наказу відповідачем 1.
Також суд зауважує, що в матеріалах справи міститься лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.04.2025 №2160, в якому ІНФОРМАЦІЯ_14 повідомив представника позивача про те, що 09.03.2025 ОСОБА_1 був доставлений для уточнення військово-облікових даних (а.с. 65).
Натомість, згідно повістки №1254, яка теж міститься в матеріалах справи (а.с. 76), ОСОБА_1 викликав ІНФОРМАЦІЯ_15 (на обліку у якому перебував позивач), на 07.03.2025 для уточнення даних. Також міститься а такій повістці відмітка про те, що ОСОБА_1 з`явився 07.03.2025, водночас йому змінено дату для прибуття на 19.03.2025.
Отже, суд встановив, що позивача мобілізовано спірним наказом відповідача 1 в той час, коли у ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувала його заява про надання відстрочки, тобто така мобілізація здійснена протиправно.
Суд також зауважує на суперечності у доводах відповідача, які підтверджують протиправну мобілізацію позивача. Так, представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у своїх поясненнях вказує про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_12 23.02.2025 о 09:00 з метою уточнення даних по повістці №2452767. В той же час, наголошено про неявку позивача по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд звертає увагу, що до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача не викликалось. Більше того, як слідує з відміток у військовому квитку позивача, останнього взято на облік 03.04.2023 саме ІНФОРМАЦІЯ_13 (а.с. 46). Тому жодного обов`язку про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач не міг мати. При цьому, суд нагадує, що у ІНФОРМАЦІЯ_13 перебувала на розгляді заява ОСОБА_1 від 12.02.2025 про надання відстрочки і така розглянута аж 14.03.2025.
Враховуючи, що на момент призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , що виразилось у виданні наказу TBO начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника №68 від 09.03.2025 про призов на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 з 09.03.2025 та направлення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , була подана позивачем за місцем його проживання і перебування на військовому обліку та перебувала в процесі розгляду заява про надання відстрочки, він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймаючи оскаржуваний наказ від 09.03.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 з 09.03.2025 та направлення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , діяв недобросовісно та необґрунтовано, здійснюючи втручання в право позивача на отримання відстрочки.
Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість призову позивача на військову службу, вказане є достатньою підставою для скасування оскарженого наказу №68 від 09.03.2025 про призов на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 з підстав необ`єктивності та неправомірності, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо захисту порушеного права, представник позивача просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 від проходження військової служби. З цього приводу суд зазначає таке.
Частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII, початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Таким чином, військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу військовослужбовців.
Отже, ОСОБА_1 в даному випадку набув статусу військовослужбовця з 09.03.2025 дня відправлення його у військову частину НОМЕР_1 .
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23 сформував правовий висновок, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права, а тому висновки судів обох інстанцій про задоволення позовних вимог у цій частині є помилковими.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оскільки у суду відсутня дискреція щодо відступу від правових висновків Верховного Суду, суд по цій справі на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23, що визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 від проходження військової служби задоволенню не підлягають.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ), Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дій, скасування наказу, а також зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , що виразилися у позбавленні його можливості реалізації права на відстрочку, ненаданні йому права на відстрочку від мобілізації, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за відсутності добровільної згоди на проходження військової служби під час мобілізації.
Визнати протиправним та скасувати наказ TBO начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника №68 від 09.03.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 з 09.03.2025 та направлення його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та відповідачам рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.