Справа № 160/32332/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
06 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ на адресу Міністерства внутрішніх справ України , проте відповіді на заяву у встановлені строки позивач не отримав, що , на думку позивача, свідчить про відмову у наданні позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ, а також у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», викладену в листі від 29 жовтня 2024 року, що і стало підставою до суду з цим позовом.
Ухвалою від 11 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Суд переніс розгляд справи на 17.04.2025.
Суд переніс розгляд справи на 19.06.2025, 08.07.2025.
Представники сторін в судове засіданні не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частин 1, 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням наведеного, суд розглянув справу в письмовому провадженні
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 13.03.1995 року по 27.10.2014 року.
Наказом МВС України від 31.03.2014р. №473 о/с полковника міліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника ГУ МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки, звільнивши його з посади заступника начальника ГУ МВС України в АР Крим - начальника міліції громадської безпеки.
У зв`язку з прийняттям Закону України Про очищення влади від 16.09.2014 року №1682-VІІ ГУ МВС України в Запорізькій області складено подання від 22.10.2014 року №3/1-4453 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника ГУ МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки, в якому, зокрема, зазначено, що позивач у період з 19 червня 2012 року по березень 2014 року позивач працював на посаді заступника начальника - начальника міліції громадської безпеки ГУ МВС України в АР Крим; в період служби в органах внутрішніх справ характеризується позитивно; зарекомендував себе серйозною, розсудливою, наполегливою у досягненні поставленої мети людиною, зрілим та досвідченим керівником; до виконання функціональних обов`язків відноситься добросовісно, сумлінно, відповідально; службові інтереси ставить вище особистих; відрізняється великою працездатністю; постійно працює на підвищенням свого професійного рівня; справі служіння українському народові відданий.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.10.2014р. №2239 о/с згідно з підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про очищення влади від 16.09.2014 року №1682-VІІ та пункту 62 підпункту а Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (із постановленням на військовий облік) полковника міліції ОСОБА_1 (М-033974), заступника начальника ГУ МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки.
Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 804/18599/14 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції у Запорізькі області про визнання незаконним та скасування наказу від 27.10.2014р. № 2239 о/с, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення завданої моральної шкоди - задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 27 жовтня 2014 року №2239 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із постановленням на військовий облік) полковника міліції ОСОБА_1 заступника начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки. Поновлено ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на посаді заступника начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки з 28 жовтня 2014 року. Стягнуто з Головного управління МВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014р. по 07.10.2020 у розмірі 751556,00 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою від 17.03.2021 року Третього апеляційного адміністративного суду залишено рішення від 07.10.2020 року без змін.

На виконання рішення від 07 жовтня 2020 року у справі № 804/18599/14 згідно із наказом МВС № 746 від 16.10.2020 року позивача поновлено на посаді заступника начальника - начальника міліції громадської безпеки ГУ МВС України в Запорізькій області.

13 грудня 2021 року відповідно до наказу ТУ МВС в Запорізькій області № 6 «По особовому складу» від 13.12.2021 року позивача звільнено на підставі п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (через скорочення штатів).

В наказі ГУМВС в Запорізькій області № 6 «По особовому складу» від 13.12.2021 про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки, визначено наступну вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні 22 роки 01 місяць 28 днів, у пільговому обчисленні 27 років 11 місяців 11 днів.

Рішенням суду від 27 квітня 2022 року у справі № 160/25970/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним наказу, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області № 6 «По особовому складу» від 13.12.2021 року про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 (М-033974), заступника начальника Головного управління МВС України в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки, в частині визначення календарної вислуги років.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області щодо не зарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року на посаді заступника начальника ГУМВС в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки - до вислуги років, необхідної для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області змінити наказ № 6 «По особовому складу» від 13.12.2021 року про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 (М-033974) - в частині визначення календарної вислуги років та зарахувати до вислуги років, необхідної для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб": період проходження служби (час вимушеного прогулу) з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року на посаді заступника начальника ГУМВС в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки та вислугу років на пільгових умовах.

Визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 (М-033974) одноразової грошової вихідної допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 (М-033974) одноразової грошової вихідної допомоги при звільненні зі служби, з урахуванням періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 (М-033974) заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 16.10.2020 року по день звільнення 13.12.2021 року.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь позивача заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 16.10.2020 року по 13.12.2021 року у розмірі 146780,40 грн. (сто сорок шість тисяч сімсот вісімдесят грн. 40 коп.).

Визнано протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 (М-033974) за період з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 (М-033974) грошової компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 (М-033974) за період з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішенням суду від 18 жовтня 2022 року у справі № 160/4432/22 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізької області та відповідача 2: Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізької області щодо зарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) сформованого за період з 28.10.2014 по 13.12.2021 року на посаді заступника начальника ГУМВС в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки та вислугу років на пільгових умовах 05 років 09 місяців 13 днів на посадах у підрозділах карного розшуку з 13.02.1995 до 03.07.2002 року, з 01.07.2003 до 30.12.2005 року, з 26.09.2009 до 21.05.2010 року; у підрозділах оперативної служби з 01.03.2009 до 21.04.2009 року; у підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю з 21.05.2010 до 14.04.2011 року вислуги років, необхідної для призначення пенсії з 14.12.2021 року вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізької області здійснити перерахунок та зарахувати до вислуги років наступні періоди ОСОБА_1 : період проходження служби (час вимушеного прогулу) сформованого за період з 28.10.2014 року по 13.12.2021 року на посаді заступника начальника ГУМВС в Запорізькій області - начальника міліції громадської безпеки; вислугу років на пільгових умовах 05 років 09 місяців 13 днів на посадах у підрозділах карного розшуку з 13.02.1995 до 03.07.2002 року, з 01.07.2003 до 30.12.2005 року, з 26.09.2009 до 21.05.2010 року; у підрозділах оперативної служби з 01.03.2009 до 21.04.2009 року; у підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю з 21.05.2010 до 14.04.2011 року та визначити вислугу років позивача в календарному обчисленні 28 років 03 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні 34 роки 00 місяців 18 днів, необхідної для призначення пенсії за вислугу років з 14.12.2021 року відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізької області по невиконанню положень пункту 7 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та Розділу III Наказу МВС від 17.09.2018 №760 «Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо направлення заяви позивача про призначення пенсії від 14.12.2021 року разом з документами, визначеними пунктом 7 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та Розділу III Наказу МВС від 17.09.2018 №760, у тому числі грошового атестату, довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення з врахуванням середньомісячного грошового забезпечення позивача у розмірі 10592,30 грн. (десять тисяч п`ятсот дев`яності дві гривні 30 копійок) відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року по адміністративній справі №804/18599/14 до уповноваженого структурного підрозділу ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізької області прийняти заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.12.2021 року та додатки до неї та направити всі документи, необхідні для призначення позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб військової служби, та деяких інших осіб", визначені пунктом 7 порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 та Розділом ІІІ Наказу МВС від 17.09.2018 №760 «Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у тому числі грошового атестату, довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення з врахуванням середньомісячного грошового забезпечення позивача у розмірі 10592,30 грн. (десять тисяч п`ятсот дев`яності дві гривні 30 копійок) відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року по адміністративній справі №804/18599/14 - до уповноваженого структурного підрозділу ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області».

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» по невиконанню положень пункту 7 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 та Розділу II Наказу МВС від 17.09.2018 №760 «Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів Для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо оформлення подання про призначення пенсії та направлення позивача про призначення пенсії від 14.12.2021 року разом з документами, визначеними пунктом 7 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 та Розділу III Наказу МВС від 17.09.2018 №760 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язано Державну установу «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» прийняти заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.12.2021 року та додатки до неї, оформити подання про призначення пенсії та направити заяву позивача разом зі всіма документами, необхідними для призначення позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначені пунктом 7 Порядку, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 та Розділом Наказу МВС від 17.09.2018 №760 «Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до наказу Головного управління МВС у Запорізькій області № 1 о/с від 21.02.2023 року «По особовому складу» внесені зміни до пункту наказу Головного управління МВС від 13.12.2021 року № 6 о/с в частині оголошеної вислуги років при звільнені з ОВС полковника міліції ОСОБА_1 . Згідно із зазначеного наказу оголошено вислугу років на день звільнення станом на 13.12.2021 року в календарному обчисленні 28 років 03 місяці 05 днів , у пільговому обчислені 34 роки 00 місяців 18 днів.

30 серпня 2023 року позивач звернувся із заявою до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» в особі Сектору із соціально-гуманітарних питань - вчинити передбачені законодавством дії щодо надання позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ України у відповідності до положень Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 № 203/98-ВР, у тому числі направити заяву позивача з доданими документами до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується матеріалами справи.

Відповіді на зазначену заяву позивач не отримав.

19 жовтня 2023 року позивач звернувся з заявою про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ до Міністерства внутрішніх справ України.

10 листопада 2023 року позивач отримав лист з МВС № К-31250/49-27911-2023 від 27.10.2023 року «Про розгляд звернення», де зазначено, що до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС матеріали стосовно отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ ОСОБА_1 не надходили. Також повідомлено, що відповідь на звернення від 01.09.2023 року № 2991 надано листом ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» від 28.09.2023 року № 33/24-3300.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 160/30029/23 Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області" (вул. Полігонна, 16,м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49045, ), Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця Академіка, 10,м. Київ, 01024, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» () щодо ненаправлення заяви ОСОБА_1 від 30 серпня 2023 року з доданими документами до уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України для надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Зобов`язано Державну установу" «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» () направити заяву ОСОБА_1 від 30 серпня 2023 року з доданими документами для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ до уповноваженого структурного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», за результатами розгляду якого відповідач листом від 29.10.2024 року повідомлено, що відсутні підстави для видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ».

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998, № 203/98-ВР (далі - Закон № 203/98-ВР).

Преамбулою Закону № 203/98-ВР визначено, що цей Закон встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Статтею 4-1 Закону № 203/98-ВР встановлено, що дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій, зокрема, ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону № 203/98-ВР ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД; 5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Отже цим Законом передбачено п`ять різних випадків, за умовами яких особи мають право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Так, пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 203/98-ВР передбачено, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України при дотримані сукупності таких вимог:

- є особами, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України;

- мають вислугу 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні);

- звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Отже вказаними приписами передбачено наявність вислуги саме у календарному або пільговому обчисленні.

Порядок видачі посвідчення ветерана органів внутрішніх справ затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 742 від 01.06.2002, а саме: затверджено зразок та опис посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ", поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 за № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знаку "Ветеран органів внутрішніх справ".

У свою чергу, пунктом 3 Порядку видачі посвідчення ветерана військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1601 від 30.08.1999, передбачено, що підставою для видачі посвідчення ветерана військової служби для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" є наказ про звільнення з військової служби в запас або відставку.

За змістом указаних норм саме вислуга років у календарному або пільговому обчисленні, зазначена у наказі про звільнення з органів внутрішніх справ в запас або відставку, є підставою для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

13.12.2021 року відповідно до наказу Головного управління МВС в Запорізькій області № 6 «По особовому складу» від 13.12.2021 позивача звільнено на підставі п. 64 «г» Положення проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС (через скорочення штатів).

Відповідно до наказу Головне управління МВС в Запорізькій області № 1 о/с від 21.02.2023 року «По особовому складу» внесені зміни до пункту наказу ГУМВС від 13.12.2021 року в частині оголошення вислуги років при звільненні з ОВС полковника міліції ОСОБА_1 , де оголошено вислугу років на день звільнення станом на 13.12.2021 в календарному обчисленні 28 років 03 місяців 05 днів. У пільговому обчисленні 34 роки 00 місяців 18 днів.

Вказані накази є чинними, доказів їх оскарження та скасування до суду не надано.

З огляду на викладене, позивач на день звільнення з органів внутрішніх справ мав 30 років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) та звільнений в запас відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Отже ОСОБА_1 повністю відповідає критеріям, необхідним для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року, № 1601 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку "Ветеран військової служби" та від 01 червня 2002 року, № 742 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", вказані відзнаки та документи вручаються ветеранам або за його дорученням рідним чи іншим особам, органами пенсійного забезпечення, зокрема, МВС, за місцем проживання, про що одержувач розписується у відповідному обліковому документі.

Особи, які мають право на отримання відзнаки та посвідчення, звертаються до ліквідаційної комісії за місцем звільнення зі служби, подаючи необхідні документи, які після їх опрацювання направляються Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України (далі - ДПООНД МВС) для остаточного оформлення.

Відповідно до вимог підпункту 11 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року за № 878, та з метою належної організації роботи Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС, підвищення ефективності діяльності з кадрового забезпечення структурних підрозділів апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС Наказом МВС від 14 грудня 2015 року за № 1570 затверджено "Положення про Департамент кадрового забезпечення Міністерства внутрішніх справ України".

Основними завданнями Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України є: забезпечення організаційно-методичного керівництва, контролю та координації роботи з персоналом, здійснення своєчасного добору персоналу для підрозділів апарату МВС, керівного складу територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Міністром; документальне оформлення вступу, проходження, припинення державної служби та трудових відносин з працівниками апарату МВС, керівниками закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС; прогнозування розвитку персоналу, у тому числі формування резерву керівників, заохочення персоналу до службової кар`єри, підвищення рівня їх професійної компетентності, оцінювання та атестування; організація професійного навчання, підвищення кваліфікації, перепідготовки та післядипломної освіти персоналу для МВС, Національної гвардії; здійснення у МВС організаційно-штатних заходів з оптимального розподілу та ефективного використання наявної штатної чисельності персоналу, для виконання покладених на МВС завдань та функцій, удосконалення структури і штатів підрозділів МВС з урахуванням міжнародного досвіду; організація освітньої та наукової діяльності вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, науково-дослідних установ, що належать до сфери управління МВС; здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС, головного органу військового управління Національної гвардії України, та за дорученням Міністра центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; загальне методичне керівництво роботою з оформлення документів для призначення пенсій.

Згідно з підпунктом 41, 44 пункту 4 зазначеного Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань: видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію; веде облік осіб, із числа колишніх працівників міліції, службовців апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільнених зі служби, роботи, та членів їх сімей, а також ветеранів органів внутрішніх справ, яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, видається Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України.

Оскільки, як установлено судом, ОСОБА_1 повністю відповідає критеріям, необхідним для надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ, відмову МВС України від 29.10.2024 у видачі ОСОБА_1 посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" слід визнати протиправною.

Положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи положення статті 9 КАС України, а також те, що у спірних правовідносинах мала місце не протиправна бездіяльність відповідача, а протиправні дії відповідача щодо відмови у прийнятті рішення про визнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ, суд вважає про необхідність визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України () у наданні мені статусу ветерана органів внутрішніх справ, а також у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», викладену в листі від 29 жовтня 2024 року зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняти рішення про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ та видати через Регіональний сервісний центр ГСП, МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСП, МВС) () посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 06.12.2024 року.

Оскільки позовну заяву задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України () у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, а також у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», викладену в листі від 29 жовтня 2024 року.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття рішення про надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та видати через Регіональний сервісний центр ГСП, МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСП, МВС) () посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти вимог позивача відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 29.07.2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук