Справа № 640/6865/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року ЛуцькСправа № 640/6865/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» (далі позивач, ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.11.2018 №2, №2, № та від 24.01.2019 №2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2018, про що складено акт перевірки від 18.10.2018 №710/26-15-14-02-05/35758649.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, позивачем були подані заперечення №647 від 29.10.2018, які листом ГУ ДФС у м. Києві №97777/10/26-15-14-02-12 від 07.11.2018 залишені без задоволення.

На підставі вказаного акту перевірки відповідач 12.11.2018 виніс податкові повідомлення-рішення №2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 279678 грн (в тому числі 223742 грн за основним платежем, 55936 грн за штрафними (фінансовими) санкціями), №2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1033255 грн, №2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 337053 грн (в тому числі 269642 грн за основним платежем, 67411 грн за штрафними (фінансовими) санкціями), № про донарахування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 68017,75 грн.

Позивач подав до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) скаргу №752 від 23.11.2018 на вищевказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням про результати розгляду скарги від 21.01.2019 №2842/6/99-99-11-04-01-25 ДФС України скасувала податкове повідомлення-рішення від 12.11.2018 №2 в частині встановленого перевіркою заниження податкового зобов`язання на суму 139941 грн з податку на додану вартість і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в інші частині зазначене податкове повідомлення рішення залишено без змін, та залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 12.11.2018 №2, №2, №.

24.01.2019 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 162126 грн (в тому числі 129701 грн за основним платежем, 32425 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду наступне.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 12.11.2018 №2, №2, позивач зазначає, що контролюючий орган не дослідив повністю господарські операції з вексельними розрахунками, оскільки згідно з п.п.3.1.1.1 п.п.3.1.1 п.3.1 описової частини акту перевірки досліджувались лише оборотно-сальдові відомості, які не містять інформації про зміст виданих векселів та умови оплати за ними. При цьому позивач під час проведення перевірки не міг надати прості векселі, оскільки простий вексель при його видачі передається векселедержателю.

Позивач вказує, що без дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податку контролюючий орган не мав правових підстав визначати платнику податків податкове зобов`язання з податку на прибуток, а тому акт перевірки не може слугувати належним доказом податкових правопорушень.

Крім того, товариство зауважує, що кредиторська заборгованість за вказаними в акті перевірки векселями не може прирівнюватись до безповоротної фінансової допомоги, оскільки трирічний строк для пред`явлення позовних вимог за простими векселями на момент проведення перевірки не закінчився.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24.01.2019 №2, ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» зазначає, що висновки контролюючого органу про перевищення собівартості самостійно виготовлених послуг над фактичної ціною їх постачання є необґрунтованими, оскільки під час перевірки відповідач не досліджував, які саме товари/послуги включались до показників «доходу від реалізації», «собівартості реалізації» та «загальновиробничих витрат».

Щодо штрафних санкцій за неоприбуткування готівки в касі, які застосовані згідно з податковим повідомленням-рішенням від 12.11.2018 №, позивач вказує, що сума готівки в розмірі 13603,55 грн оприбуткована в КОРО шляхом внесення відповідних записів, також вказана сума проведена через РРО, що є достатніми доказами належного оприбуткування готівки в касі.

З урахуванням наведених підстав позивач просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №640/6865/19, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (т.1, а.с.1-2).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (т.1, а.с.226-236) вимог ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» не визнав та зазначив, що в ході проведення перевірки та аналізу повноти визначення задекларованих позивачем показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків, визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 встановлено їх заниження на суму 2276264 грн.

Аналізуючи терміни виникнення кредиторської заборгованості, встановлено, що згідно з оборотно-сальдовою відомістю за кредитом 62 «Короткострокові векселі, видані в національній валюті» обліковується заборгованість на загальну суму 3374712,82 грн, з яких:

вексель АА від 06.10.2011 №2251515, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 402961,00 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 23.04.2012 №2251516, виданий ТОВ «ДОБРОБУТ-КИЇВЩИНА» на суму 280000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 23.04.2012 №2251518, виданий ТОВ «ДОБРОБУТ-КИЇВЩИНА» на суму 281000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 26.04.2012 №2251519, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 580894 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 06.06.2012 №2251522, виданий ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на суму 46000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 06.06.2012 №2251522, виданий ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на суму 46909 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.06.2012 №2252148, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 150000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.06.2012 №2252149, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 150000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252152, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 85000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252153, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 85000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252154, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 85000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252155, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 83500 грн, строк погашення «за пред`явленням».

Враховуючи зазначене, перевіркою встановлено, що ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» занижено показники рядка 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків)» на загальну суму 2276264 грн, в т.ч. за 2015 рік в сумі 402961 грн, за 2016 рік 1873303 грн.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, згідно з наданими до перевірки документами, встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1033255 грн, в т.ч.: за півріччя 2018 року в сумі 1033255 грн, та заниження податку на прибуток на загальну суму 223742 грн, в т. ч.: за півріччя 2018 року в сумі 223742 грн.

Крім того, в ході перевірки за результатами аналізу облікових регістрів за рахунками 70, 90, 79 за грудень 2015 року встановлено, що посадові особи ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» визнали «Доходи вiд реалізації» рахунок 70 на загальну суму 2036185,42 грн, при цьому визнано витрати за 90 рахунком «Собівартість реалізації» на загальну суму 2735888,60 грн.

Таким чином, собівартість самостійно виготовлених послуг (обслуговування житлових будинків) перевищує дохід від реалізації на загальну суму 699703 грн.

Враховуючи зазначене, перевіркою встановлено, що ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» не визначено базу оподаткування на суму перевищення собівартості послуг над вартістю їх поставки (за вирахуванням податку на додану вартість по операціях з постачання товарів на митній території України), в результаті чого занизило суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 139941 грн за грудень 2015 року.

Водночас за результатами аналізу облікових регістрів за рахунками 70, 91, 23, 90, 91, 79, встановлено, що накопичені за Дт 91 рахунку загальновиробничі витрати віднесені безпосередньо на фінансові результати (Дт 79 Кт 91), в результаті чого занижено собівартість реалізації на загальну суму 648506,52 грн.

Враховуючи зазначене, в акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» не визначено базу оподаткування на суму перевищення собівартості послуг над вартістю їх поставки (за вирахуванням податку на додану вартість по операціях з постачання товарів на митній території України), в результаті чого занизило суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 129701 грн.

Отже, враховуючи зазначене, за результатами перевірки зроблено висновок, що в порушення п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» занижено податкові зобов`язання на загальну суму 269642 грн.

Керуючись главою 4 Податкового кодексу України, ДФС України скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві №2 в частині встановленого перевіркою заниження податкового зобов`язання на 139941 грн ПДВ і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Також перевіркою встановлено, що згідно даних фіскального звітного чека від 20.02.2017 №601 сума готівкових розрахунків за день склала 13603,55 грн. Підприємством 20.02.2017 не здійснено облік зазначених готівкових коштів у книзі обліку розрахункових операцій (далі-КОРО) від 24.11.2016 №р/4 (відсутній запис в графі 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 розділу 2).

Під час проведення перевірки, у відповідності до п.85.7 ст.85 Податкового кодексу України, надано запит від 10.09.2018 на отримання належним чином завірених копій документів (аркушів КОРО стор.1, стор.24, стор.25, стор.80, фіскальних звітних чеків від 19.02.2017 №600 та від 20.02.2017 №601).

Проте, ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» відмовилося від надання належним чином завірених копій документів, що засвідчено актом відмови від надання копій документів, і в подальшому, поза межами строку проведення перевірки (30.08.2018 10.09.2018), надало копії документів (чеків, сторінок КОРО) листом від 08.10.2018 №580. Інформація та записи зазначені на поданих світлокопіях не відповідають дійсності та є виправленими. У підтвердження правової позиції контролюючого органу, ревізором-інспектором, під час проведення перевірки знято фотокопії відповідних сторінок в оригінальному стані (міститься в матеріалах справи).

Таким чином, відповідно наданих до перевірки документів, встановлено не оприбуткування готівкових коштів в повній сумі її фактичних надходжень у КОРО на підставі фіскальних звітних чеків РРО 20.02.2017 у сумі 13603,55 грн, чим порушено п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (затверджено постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320) із змінами та доповненнями (далі - Положення №637) в редакції чинній до 05.01.2018.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить задоволенні позовних вимог ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» відмовити повністю.

У відповіді на відзив товариство вказує на неприйнятність доказів, наданих відповідачем, а саме роздруківок фото сторінок КОРО, оскільки такі докази позивачу не надавались, під час проведення перевірки в присутності посадових осіб товариства фотографування КОРО ревізорами-інспекторами не здійснювалось, фотографії КОРО як доказ не було покладено в основу оскаржуваного рішення (т.1, а.с.248-249).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.5-6).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 (т.2, а.с.29-30) замінено відповідача Головне управління ДФС у м. Києві () на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві ().

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 (т.2, а.с.54-55) прийнято дану справу до провадження, вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також даною ухвалою суд замінив в адміністративній справі відповідача Головне управління ДПС у м. Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

У доповненнях підстав позову ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» зазначає, що заборгованість по простим векселям, яку згодом було погашено, не можна розцінювати як безповоротну фінансову допомогу для позивача. Тобто, порушень податкового законодавства, а саме п.44.1 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України з боку позивача допущено не було.

Простий вексель серія АА 2252148 від 30.06.2012, строк погашення за пред`явленням, але не раніше 30.06.2015; вексель погашено 31.03.2020.

Простий вексель серія АА 2251518 від 23.04.2012, строк погашення за пред`явленням, але не раніше 23.04.2015; вексель погашено 31.03.2020.

Простий вексель серія АА 2252154 від 30.10.2012, строк погашення за пред`явленням, але не раніше 30.10.2015; вексель погашено 06.03.2020.

Простий вексель серія АА 2252155 від 30.10.2012, строк погашення за пред`явленням, але не раніше 30.10.2015. вексель погашено 06.03.2020.

Доказами погашення даних векселів є виписка банку, акти пред`явлення векселів та акти приймання-передачі векселів (додаються), а тому позивач не отримував безповоротну фінансову допомогу у розумінні ПК України, а відтак у позивача не виникало не задекларованого доходу.

Також позивач вказує, що відповідач не навів в акті перевірки як таку формулу розрахунку, яку він застосував для обчислення розміру собівартості комунальних послуг та не ідентифікував її складові; не вказав ані на нормативно-правові акти, якими він керувався при вчиненні підрахунків, ані на первинні документи та бухгалтерські зведені облікові документи позивача, які мав урахувати для з`ясування даних щодо виробничої собівартості й собівартості реалізації послуг позивача. Посилання ж в акті перевірки на обставину неведення позивачем як такого обліку собівартості реалізованих послуг у встановленому законом порядку не задокументовано та в той же час спростовується висновками у цьому акті щодо відсутності порушень при формуванні товариством витрат й визначенні прибутку/фінансового результату діяльності для оподаткування податком на прибуток за перевіряємий період.

З урахуванням викладеного, твердження відповідача про порушення товариством вимог пункту 188.1 статті 188 ПК України та існування обставин, що могли б бути підставою для виникнення у позивача за перевіряємий період податкових зобов`язань (окрім тих, що вже були задекларовані у поданій звітності) і, як наслідок, підставою для висновків про їх заниження, є лише припущеннями, які жодними документами (в тому числі первинного бухгалтерського обліку) не підтверджені, а тому, - й такими, що не можуть обґрунтовувати порушення, які ставляться у вину позивачу.

Крім того, позивач просить при вирішенні спору врахувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.05.2022 № 810/4429/18 про те, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР) Указ Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі Указ №436/95) припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій.

З урахуванням зазначених додаткових підстав позивач просить позов задовольнити (т.2, а.с.63-67).

У додаткових поясненнях по справі представник відповідача виклав свої заперечення на позов, які є аналогічними доводам відзиву, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» (т.2, а.с.79-85).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Суд встановив, що ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» зареєстроване як юридична особа 08.02.2008, основним видом діяльності якого є Інші види діяльності із прибирання (код КВЕД 81.29), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2, а.с.50-53).

В період з 30.08.2018 по 10.10.2018 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2018, про що складено акт перевірки від 18.10.2018 №710/26-15-14-02-05/35758649 (т.1, а.с.23-82).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:

п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.15 П(С)БО 15 «Дохід», п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1033255 грн (в тому числі по періодах: півріччя 2018 року 1033255 грн) та занижено податок на прибуток на загальну суму 223742 грн (в тому числі за півріччя 2018 року 223742 грн);

п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 269642 грн, в тому числі по періодах: за грудень 2015 року - 269642 грн;

п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджено постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (норми якого діяли у перевіряємому періоді).

Не погодившись із висновками перевірки, позивач подав на вищезазначений акт заперечення від 29.10.2018 №647 (т.1, а.с.83-84).

За результатами розгляду вказаних заперечень ГУ ДФС у м. Києві листом №97777/10/26-15-14-02-12 від 07.11.2018 «Про розгляд заперечення» (т.1, а.с.85-92) повідомило позивача, що висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

12.11.2018 на підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесло наступні податкові повідомлення-рішення:

№2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 279678 грн (в тому числі 223742 грн за податковими зобов`язаннями, 55936 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№2 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1033255 грн;

№2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 337053 грн (в тому числі 269642 грн за податковими зобов`язаннями, 67411 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 68017,75 грн (т.1, а.с.93-100).

Вказані рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку шляхом подання до ДФС України скарги від 23.11.2018 №752 (т.1, а.с.101-103).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 21.01.2019 №2842/6/99-99-11-04-01-25 скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.11.2018 №2 в частині встановленого перевіркою заниження податкового зобов`язання на суму 139941 грн з податку на додану вартість і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в інші частині зазначене податкове повідомлення рішення залишено без змін, та залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 12.11.2018 №2, №2, № (т.1, а.с.104-113).

24.01.2019 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення №2 (т.1, а.с.114-115) про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 162126 грн (в тому числі 129701 грн за податковими зобов`язаннями, 32425 грн за штрафними (фінансовими) санкціями).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону №996-XIV встановлено, що фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 вищевказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Як слідує з акта перевірки, контролюючий орган встановив заниження показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 на загальну суму 2276264 грн.

Такі висновки контролюючого органу базуються на тому, що товариство не включило до складу доходу суми безповоротної фінансової допомоги по виданих простих векселях, строк пред`явлення яких до оплати сплив.

При цьому відповідач взяв до уваги оборотно-сальдові відомості за кредитом 62 рахунку «Короткострокові векселі, видані в національній валюті», у яких відображені наступні векселі:

вексель АА від 06.10.2011 №2251515, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 402961 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 23.04.2012 №2251516, виданий ТОВ «ДОБРОБУТ-КИЇВЩИНА» на суму 280000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 23.04.2012 №2251518, виданий ТОВ «ДОБРОБУТ-КИЇВЩИНА» на суму 281000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 26.04.2012 №2251519, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 580894 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 06.06.2012 №2251522, виданий ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на суму 46000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 06.06.2012 №2251522, виданий ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на суму 46909 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.06.2012 №2252148, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 150000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.06.2012 №2252149, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 150000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252152, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 85000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252153, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 85000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252154, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 85000 грн, строк погашення «за пред`явленням»;

вексель АА від 30.10.2012 №2252155, виданий ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» на суму 83500 грн, строк погашення «за пред`явленням».

Надаючи правову оцінку висновкам контролюючого органу в цій частині, суд враховує наступне.

Як передбачає підпункт 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України, безповоротна фінансова допомога - це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до статті 14 Закону України від 23.02.2006 №3480-IV «Про цінні папери та фондову біржу» (далі Закон №3480-IV в редакції, чинній на момент видачі векселів) вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі.

Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Уніфікований закон про перевідні векселі і прості векселі запроваджений Конвенцією від 7 червня 1930 року (Женевська конвенція) (дата набрання чинності для України - 6 січня 2000 року, далі Уніфікований закон).

Відповідно до статті 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Стаття 33 Уніфікованого закону передбачає, що переказний вексель може бути виданий із таким строком платежу: за пред`явленням; у визначений строк від пред`явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Переказні векселі, що містять або інші строки платежу, або передбачають оплату частинами, є недійсними.

Статтею 34 Уніфікованого закону визначено, що переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред`явленням не може бути пред`явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред`явлення починається від зазначеної дати.

Відповідно до статті 38 Уніфікованого закону держатель переказного векселя зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи від пред`явлення повинен пред`явити вексель для платежу або в день, в який він підлягає оплаті, або в один із двох наступних робочих днів.

Пред`явлення переказного векселя в розрахункову палату є рівнозначним пред`явленню для платежу.

Згідно зі статтею 78 цього Закону векселедавець простого векселя зобов`язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред`явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред`явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред`явлення.

Частина 1 статті 70 Уніфікованого закону передбачає, що позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Ця норма стосується не тільки векселедержателя, а всіх осіб, що мають право вимагати за векселем.

Статтею Закону України від 05.04.2001 №2374-III «Про обіг векселів в Україні» (далі Закон №2374-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що векселедавець зобов`язаний вести реєстр виданих векселів у порядку, затвердженому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Порядок ведення реєстру виданих векселів затверджений Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.07.2003 №296, зареєстроване в Мін`юсті 13.08.2003 за №708/8029, який був чинним до 05.12.2017 (далі Порядок №296).

Відповідно до пункту 1 Порядку №296 ведення реєстру виданих векселів (далі - реєстр) запроваджується відповідно до статті 10 Закону України «Про обіг векселів в Україні», згідно з Законом України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», з метою здійснення обліку виданих векселедавцем (трасантом) переказних векселів та простих векселів.

Цей Порядок регулює склад, порядок і строки унесення інформації до реєстру виданих векселів та надання відповідної інформації векселедержателю.

Пунктом 3 Порядку №296 визначено, що реєстр веде векселедавець (трасант).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку векселедавець (трасант) складає реєстр (зразок форми наведений у додатку до цього Порядку).

Векселедавець має унести до реєстру виданих векселів інформацію щодо складання векселя, платежу, погашення, прострочення, пролонгації, протесту у неплатежі за векселем, іншу інформацію, передбачену додатком до цього Порядку, не пізніше 3-х робочих днів з дня вчинення відповідної дії чи настання події.

Пунктом 5 Порядку №296 передбачено, що реєстр ведеться українською мовою у хронологічному порядку в міру виникнення фактів видачі переказного та/або простого векселя. У разі ведення реєстру в паперовій формі він має бути прошитий, аркуші - пронумеровані, кількість аркушів у реєстрі має бути засвідчена підписом керівника та печаткою векселедавця - для юридичних осіб та підписом векселедавця та печаткою, у разі її наявності, - для фізичних осіб.

У разі ведення реєстру в електронній формі векселедавець (трасант) має забезпечувати, при потребі, його друк на паперовому носії. Роздрукована паперова форма реєстру має бути прошита, аркуші - пронумеровані, кількість аркушів у реєстрі має бути засвідчена підписом керівника та печаткою векселедавця - для юридичних осіб та підписом векселедавця та печаткою у разі її наявності - для фізичних осіб.

Пункт 9 Порядку №296 визначає, що термін зберігання реєстру не може бути меншим, ніж строк векселів, інформація про які у ньому розміщена. Якщо на дату подання фінансової звітності усі векселі у реєстрі вже погашені, такий реєстр може вважатися закінченим і зберігається протягом строку, встановленого законодавством.

У разі ліквідації векселедавця (трасанта) - юридичної особи реєстр підлягає передачі на зберігання разом з іншими документами у порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, початок перебігу позовної давності у три роки щодо погашення грошових зобов`язань за простим векселем пов`язується з настанням строку платежу за таким векселем. Після закінчення такого строку позовної давності непогашена заборгованість відноситься до безповоротної фінансової допомоги, а у платника податку виникає обов`язок збільшити дохід на суму такої допомоги згідно із вимогами ПК України.

Векселедавець веде реєстр виданих векселів. Реєстр ведеться українською мовою у хронологічному порядку в міру виникнення фактів видачі переказного та/або простого векселя.

Векселедавець вносить до реєстру виданих векселів інформацію щодо складання векселя, платежу, погашення, прострочення, пролонгації, протесту у неплатежі за векселем, іншу інформацію, передбачену законодавством не пізніше 3-х робочих днів з дня вчинення відповідної дії чи настання події.

Такі висновки наведені Верховним Судом у постанові від 20.11.2018 у справі №826/4196/15.

Обґрунтовуючи відсутність порушень вимог податкового законодавства щодо заниження доходів за охоплений перевіркою період в сумі 2276264 грн, позивач вказує, що станом на момент проведення перевірки трирічний строк для пред`явлення позовних вимог за простими векселями, зазначеними в акті перевірки, не закінчився.

Так, із долучених позивачем на підтвердження зазначених обставин доказів слідує, що відповідно до договору №06/01-12 від 06.01.2012, укладеного між ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» як замовником та ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» як підрядником, підрядник зобов`язувався виконати та здати замовнику підрядні роботи. Протоколом узгодження договірної ціни загальна вартість робіт становить 184909 грн (т.1, а.с.128-133).

Додатковою угодою №1 від 06.06.2012 змінено розділ 4 договору №06/01-12 від 06.01.2012 щодо оплати виконаних робіт та передбачено, що оплата за фактично виконані роботи відбувається шляхом видачі замовником підряднику простих векселів в кількості 4 шт. на суму загальної вартості 184909 грн (т.1, а.с.134-135).

Актом приймання-передачі векселів від 06.06.2012 підтверджується передача позивачем ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» наступних векселів: серії АА №2251520 від 06.06.2012 на суму 46000 грн; серії АА №2251521 від 06.06.2012 на суму 46000 грн; серії АА №2251522 від 06.06.2012 на суму 46000 грн; серії АА №2251523 від 06.06.2012 на суму 46909 грн (т.1, а.с.136).

Також згідно договору поставки №10/04/12 від 10.04.2012, укладеного між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» як продавцем та позивачем як покупцем, ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» придбало товар (установка очистки води Деферум-500) вартістю 580894 грн (т.1, а.с.142-145).

Розрахунок за придбаний товарі позивач здійснив шляхом надання простого векселя відповідно до додаткової угоди №1 від 26.04.2012 на акту приймання-передачі векселя від 26.04.2012 серії АА №2251519 від 26.04.2012 на суму 580894 грн (т.1, а.с.146-147).

Відповідно до договору №01/08 від 01.08.2011, укладеного між ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» як замовником та ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» як підрядником, підрядник зобов`язувався виконати та здати замовнику підрядні роботи. Протоколом узгодження договірної ціни загальна вартість робіт становить 402961 грн (т.1, а.с.149-154).

Додатковою угодою №1 від 30.03.2012 змінено розділ 4 договору №01/08 від 01.08.2011 щодо оплати виконаних робіт та передбачено, що оплата за фактично виконані роботи відбувається шляхом видачі замовником підряднику простого векселя в кількості 1 шт. на суму загальної вартості підрядних робіт 402961 грн (т.1, а.с.155).

Актом приймання-передачі векселів від 06.06.2012 підтверджується передача позивачем ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» векселя серії АА №2251515 від 30.03.2012 на суму 402961 грн (т.1, а.с.156).

Водночас відповідно до договору №25/10 від 25.10.2012 позивач придбав у ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» транспортний засіб та обладнання на загальну суму 338500 грн (т.1, а.с.160-162).

Розрахунок за вказаний товар ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» здійснило шляхом видачі простих векселів в кількості 4 шт. на загальну суму 338500 грн відповідно до додаткової угоди №1 від 30.10.2012 та акту приймання-передачі векселів від 30.10.2012, а саме: серії АА №2252152 від 30.10.2012 на суму 85000 грн; серії АА №2252153 від 30.10.2012 на суму 85000 грн; серії АА №2252154 від 30.10.2012 на суму 85000 грн; серії АА №2252155 від 30.10.2012 на суму 83500 грн (т.1, а.с.163-164, 166).

Крім того, відповідно до договору №329/2012-БВ від 23.04.2012 позивач придбав у ТОВ «ДОБРОБУТ-КИЇВЩИНА» цінні папери (інвестиційні сертифікати) в кількості 500 шт. по ціні за один цінний папір 1682 грн загальною вартістю 841000 грн (т.1, а.с.167-169).

Розрахунок за придбані цінні папери здійснювався ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» на підставі умов, визначених у додатковому договорі №1 від 23.04.2012, шляхом передачі простих векселів на суму загальної вартості 841000 грн, що підтверджується актом прийому-передачі векселів від 23.04.2012, а саме: серії АА №2251516 від 23.04.2012 на суму 280000 грн; серії АА №2251517 від 23.04.2012 на суму 280000 грн; серії АА №2251518 від 23.04.2012 на суму 281000 грн (т.1, а.с.170-174).

Як слідує з акту пред`явлення векселів до платежу від 30.01.2019, ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» пред`явило позивачу до платежу векселі в кількості 13 шт. на загальну суму 6336936,42 грн, в тому числі наступні векселі:

серії АА 2251519 від 26.04.2012 на суму 580894 грн;

серії АА 2251516 від 23.04.2012 на суму 280000 грн;

серії АА 2252153 від 30.10.2012 на суму 85000 грн;

серії АА 2252152 від 30.10.2012 на суму 85000 грн;

серії АА 2251515 від 30.03.2012 на суму 402961 грн;

серії АА 2251523 від 06.06.2012 на суму 46909 грн;

серії АА 2251522 від 06.06.2012 на суму 46000 грн (т.1, а.с.175-176).

Відповідно до акту прийому-передачі векселів до акту пред`явлення векселів до платежу від 30.01.2019 позивач прийняв 13 векселів, в тому числі вищевказані, з відміткою пред`явника про оплату, яка підтверджується платіжним дорученням від 30.01.2019 №8901 (т.1, а.с.177-185).

Разом з тим, у відповідь на запити позивача ТОВ «КОМПАНІЯ ДЕЦЕНТРАЛІЗОВАНИХ ЕНЕРГЕТИЧНИХ МЕРЕЖ» листом від 30.01.2019 №06/01 повідомило, що є держателем простого векселя серії АА №2251518 від 23.04.2012 на суму 281000 грн; ТОВ «АПЕЙРОН ІНВЕСТ» листом від 21.01.2019 №75/01-19 повідомило, що є держателем простого векселя серії АА №2252149 від 30.06.2012 на суму 150000 грн; ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» листом від 11.02.2019 №11/02/19 повідомило, що є держателем простих векселів серії АА №2252154 від 30.10.2012 на суму 85000 грн та серії АА №2252155 від 30.10.2012 на суму 83500 грн; ТОВ «ЛЕГБУДКОНСТРУКЦІЇ» листом від 06.02.2019 №16/02 повідомило, що є держателем простого векселя серії АА №2252148 від 30.06.2012 на суму 150000 грн (т.1, а.с.192-204).

Прості векселі серії АА №2252154 від 30.10.2012 на суму 85000 грн та серії АА №2252155 від 30.10.2012 на суму 83500 грн були пред`явлені ТОВ «ОЗДОББУДМЕХАНІЗАЦІЯ» до оплати 06.03.2019 та цього ж дня оплачені позивачем, що підтверджується актами пред`явлення векселів до платежу, прийому-передачі векселів та випискою з банку (т.2, а.с.70-72).

30.06.2020 ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ПРОЕКТ 2014» був пред`явлений простий вексель серії АА №2251518 від 23.04.2012 на суму 281000 грн, ТОВ «АПЕЙРОН ІНВЕСТ» був пред`явлений простий вексель серії АА №2252149 від 30.06.2012 на суму 150000 грн, які оплачені позивачем цього ж дня, що слідує актів пред`явлення векселів до платежу, прийому-передачі векселів та випискою з банку (т.2, а.с.69, 72зворот-74).

Аналізуючи надані позивачем докази, суд зауважує, що акти прийому-передачі векселів в рахунок оплати за придбані позивачем товари та підрядні роботи (т.1, а.с.136, 147, 156, 166, 173-174) не містять визначеного строку платежу за кожним з виданих простих векселів.

Наведені у акті перевірки прості векселі обліковувались в бухгалтерському обліку позивача за кредитом рахунку 62 «Короткострокові векселі, видані в національній валюті», у якому відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/4186 (далі Інструкція №291 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відображається видача векселів в забезпечення поставок (робіт, послуг) постачальників та інших кредиторів та в забезпечення інших операцій.

При цьому відповідно до вимог Інструкції №291 за дебетом цього рахунку відображається погашення заборгованості за виданими векселями, її списання тощо, а аналітичний облік ведеться за кожним виданим векселем та за строками їх погашення.

Як зазначено у акті перевірки, щодо усіх векселів визначено строк погашення «за пред`явленням». Тобто в обліку позивача строки пред`явлення виданих векселів для платежу не були обумовлені конкретно визначеною датою.

Враховуючи, що облік наведених у акті перевірки векселів вівся позивачем на рахунку 62 «Короткострокові векселі видані», на якому відображаються векселі зі строком обігу до одного року, та беручи до уваги зазначення на даному рахунку строку їх погашення «за пред`явленням», суд виснуває, що описані в акті перевірки векселі мали бути пред`явлені для платежу протягом одного року від дати їх складання, а відповідно і строк позовної давності має рахуватись починаючи саме зі спливу одного року з дати їх складення.

Таким чином, оскільки усі векселі датовані 2011 та 2012 роками, тому станом на момент проведення перевірки позивача (2018 рік) строк позовної давності за виданими векселями сплив, відтак позивач повинен був визнати суму заборгованості за виданими векселями безповоротною фінансовою допомогою та збільшити дохід на суму вказаної допомоги.

Суд не бере до уваги подані ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» до суду докази, позаяк такі не були подані в ході перевірки, також не долучались до заперечень на акт перевірки та до скарги на податкові повідомлення-рішення, отже не були досліджені контролюючим органом.

Позивач з огляду на терміни проведення перевірки (з 30.08.2018 по 10.10.2018) мав реальну можливість звернутись до векселедержателів з метою надання посадовим особам відповідача під час перевірки відповідних документів на підтвердження викладених у позовній заяві доводів, однак таких дій не вчинив.

До того ж позивач, який є векселедавцем у спірних правовідносинах, зобов`язаний вести відповідний реєстр виданих векселів, що містить інформацію, зокрема і щодо строку платежу за векселем, і вказаний реєстр за обставин, які склались у цій справі, повинен був бути наданий контролюючому органу в ході перевірки як єдино можливий доказ підтвердження строку платежу.

Проте відповідний реєстр виданих векселів позивач ані до перевірки, ані до суду не подав.

За висновком Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі №826/4196/15 у разі не встановлення фактичного строку платежу за векселями, останні слід розцінювати, як такі, що видані зі строком платежу «за пред`явленням», тобто вони (векселя) мають бути пред`явлені для платежу протягом одного року від дати їх складання, а відповідно і строк позовної давності має рахуватись починаючи саме зі спливу одного року з дати їх складення.

Крім того, долучений позивачем до матеріалів справи вексель серії АА №2251515, виданий ТОВ «КОРПОРАЦІЯ РОЗВИТКУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ» на суму 402961 грн (т.1, а.с.182), містить іншу дату видачі ніж та, що зазначена в акті перевірки (в акті перевірки дата видачі даного векселя 06.10.2011, а дата видачі поданого позивачем 30.03.2012).

Вексель серії АА 2251523 від 06.06.2012 на суму 46909 грн позивачем суду не поданий.

Також вексель серії АА №2252155 від 30.10.2012 не містить визначеної дати його пред`явлення (т.1, а.с.199), що вказує на те, що строк його пред`явлення сплив 30.10.2013, а строк позовної давності 30.10.2016. Доводи позовної заяви про те, що у вказаному векселі строк погашення за пред`явленням, але не раніше 30.10.2015, не узгоджуються з поданим доказом.

Разом з тим, із досліджених векселів, які містять визначену дату пред`явлення, вбачається, що напис «але не раніше визначеної дати» вписаний у вексель не в день його видачі, оскільки відрізняється від основного тексту векселя, що в свою чергу свідчить про можливу фальсифікацію позивачем доказів з метою уникнення відповідальності за податкове правопорушення (т.1, а.с.180-185, 193, 196, 200, 203).

В цьому ж контексті суд також зауважує, що якщо брати до уваги визначені строки пред`явлення векселів до платежу, то строк пред`явлення векселя серії АА 2251516 від 23.04.2012 сплив 06.06.2016, серії АА 2251519 від 26.04.2012 26.04.2016, серії АА 2251515 від 30.03.2012 30.03.2016, серії АА 2251522 від 06.06.2012 06.06.2016, серії АА 2252153 від 30.10.2012 30.10.2016, серії АА 2252152 від 30.10.2012 30.10.2016 (т.1, а.с.180-185).

Проте пред`явлення зазначених векселів до платежу відбулось 30.01.2019, що вбачається з відповідного акту (т.1, а.с.175-176), тобто фактично за спливом дворічного строку їх пред`явлення, а також після винесення контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, і сплата зобов`язань за вказаними векселями, на думку суду, здійснена позивачем лише з метою спростування висновків акта перевірки.

Те ж саме стосується векселів серії АА №2252155 від 30.10.2012, серії АА №2252154 від 30.10.2012, серії АА №2251518 від 23.04.2012 та серії АА №2252148 від 30.06.2012, які пред`явлені до сплати відповідно до актів від 06.03.2020 та від 31.03.2020, у яких до того ж вказано строк пред`явлення до платежу «за пред`явленням» без конкретно визначеної дати (т.2, а.с.72, 72 зворот, 73 зворот).

Таким чином, досліджені судом докази в їх сукупності вказують на те, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами встановлені в ході перевірки порушення вимог податкового законодавства в частині заниження доходів на суму безповоротної фінансової допомоги, яка утворилась внаслідок спливу строку позовної давності за виданими векселями, в тому числі за 2015 рік на суму 402961 грн, за 2016 рік на суму 1873303 грн, отже податкові повідомлення-рішення від 12.11.2018 №2 та №2 є правомірними, а позовні вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають.

Твердження позивача про недостовірність описаних в акті перевірки порушень з огляду на те, що вексель серії АА №2251522 від 06.06.2012 в акті перевірки вказаний двічі, суд до уваги не бере, оскільки акт перевірки містить описку в зазначенні номера векселя, векселі серії АА №2251522 від 06.06.2012 містять різні суми 46000 грн та 46909 грн, остання з яких вказана у векселі серії АА №2251523 від 06.06.2012 відповідно до акту приймання-передачі векселів від 06.06.2012 (т.1, а.с.136).

Щодо порушень, наведених у акті перевірки в частині заниження позивачем собівартості реалізації на суму неврахованих в її складі загальновиробничих витрат, то суд зазначає наступне.

В ході перевірки встановлено, що витрати позивача, які не відносяться на рахунку обліку виробництва (рахунок 23) та собівартості реалізації (рахунок 90), накопичуються на рахунку 91 «Загальновиробничі витрати», який закривається відразу на рахунок 79 «Фінансові результати», проте бухгалтерський запис Дт 79 Кт 91 не передбачений Інструкцією №291.

За результатами аналізу облікових регістрів за рахунками 70, 91, 23, 90, 91, 79 контролюючий орган встановив, що накопичені за Дт 91 рахунку загальновиробничі витрати віднесені безпосередньо на фінансові результати (Дт 79 Кт 91), в результаті чого товариством занижено собівартість реалізації на загальну суму 648506,52 грн та не визначено базу оподаткування на суму перевищення собівартості послуг над вартістю їх поставки (за вирахуванням податку на додану вартість по операціях з постачання товарів на митній території України), чим занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 129701 грн.

Згідно з п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Отже, до бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються, та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, і така база оподаткування не може бути не може бути нижче їх собівартості таких товарів/послуг.

Відповідно до п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі Положення №318), собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Отже, до складу собівартості реалізованої продукції входить виробнича собівартість продукції, нерозподілені постійні загальновиробничі витрати та наднормативні виробничі витрати.

В разі встановлення заниження собівартості реалізованої продукції контролюючий орган повинен довести, яка складова собівартості занижена і чим це підтверджується.

Проте, порушення щодо заниження позивачем собівартості реалізації на загальну суму 648506,52 грн зроблене контролюючим органом лише на підставі аналізу рахунків бухгалтерського обліку без дослідження фактичних складових такої собівартості.

При цьому суд враховує аудиторський звіт ТОВ «Аудит Консалтинг Груп» від 25.02.2019 щодо визначення собівартості реалізованих послуг в обліку ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» у грудні 2015 року (т.1, а.с.205-208), відповідно до якого товариство мало позитивний фінансовий результат від реалізації самостійно виготовлених послуг (комунальні та залучені будівельні послуги) в сумі 1264210,67 грн (дохід 2036185,42 грн, собівартість 771974,75 грн).

З огляду на вищевикладене суд вважає недоведеним висновок ГУ ДФС у м. Києві в частині заниження позивачем суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 129701 грн, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 24.01.2019 №2 слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо порушень, викладених у акті перевірки, про не оприбуткування товариством готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскального звітного чеку РРО від 20.02.2017 в сумі 13603,55 грн, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №10/10320 (далі Положення №637), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі Указ №436/95) була визначена відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у вигляді фінансової санкції (штрафу) - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми (абзац 3).

Так, відповідно до Z-звіту №601 за 20.02.2017 сума продаж товариства становила 13603,55 грн (т.1, а.с.191).

Як вказує податковий орган, дана сума не була відображена у відповідних графах книги обліку розрахункових операцій, у зв`язку з чим на підставі статті 1 Указу №436/95 до позивача правомірно застосовано штраф в п`ятикратному розмірі, що становить 68017,75 грн.

Разом з тим, суд зауважує, що із долученої позивачем до матеріалів справи копії КОРО №Р/4 від 24.11.2016 слідує, що в розділі 2 «Облік руху готівки» відображено надходження готівки до каси 20.02.2017 в сумі 13603,55 грн (т.1, а.с.187-190).

При цьому суд не бере до уваги доводи контролюючого органу про те, що інформація та записи в КОРО не відповідають дійсності та є виправленими, оскільки в ході перевірки посадовими особами не вчинено запис у зазначеній книзі про встановлене порушення. Також відповідач не надав суду акт відмови товариства від надання належним чином завірених документів відповідно до запиту від 10.09.2018, а саме аркушів КОРО (т.1, а.с.238); долучені відповідачем до відзиву копії аркушів КОРО (т.1, а.с.246-247) не є належним доказом встановленого порушення, оскільки не засвідчені у встановленому порядку та не містять номера і дати КОРО.

Крім того, суд звертає увагу, що 06.07.1995 Верховною Радою України прийнятий Закон №265/95-ВР, у преамбулі якого вказано, що він визначає правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування РРО у інших законах, крім ПК, не допускається.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР визначено, що до приведення чинного законодавства у відповідність із цим Законом чинні закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 13 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням РРО або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18 зазначила, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу №436/95, так і того, що визначене пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР, фактично полягає у одних і тих самих діях.

Як убачається зі змісту статті 25 Конституційного Договору, метою постановлення Указу №436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.

Оскільки шляхом прийняття Закону №265/95-ВР ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ №436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 12.11.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі абзацу 3 статті 1 Указу №436/95, є необґрунтованим та підлягає скасуванню з вищенаведених підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 12.11.2018 №2 та №2, при цьому правомірність податкових повідомлень-рішень від 24.01.2019 №2 та від 12.11.2018 № не доведена контролюючим органом, з огляду на що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС».

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2864,21 грн, сплачений згідно із платіжним дорученням від 17.04.2019 №9554 (т.1, а.с.5).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 12.11.2018 № та від 24.01.2019 №2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» судовий збір в сумі 2864,21 грн (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири грн 21 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АРКАДА-ЖИТЛОСЕРВІС» (02002, м.Київ, вул.Євгена Сверстюка, 11, корп.А, кім.400, );

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій