Справа № 520/19597/25
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

28 липня 2025 року Справа № 520/19597/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бідонько А.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (вул. Динамівська, буд. 4, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61023, ) , Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (вул. Сумська, буд. 77/79,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61023, ) Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба(вул. Сумська, буд. 77/79,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61023, код ЄРДПОУ 24980799) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд: 1. Визнати протиправною бездіяльність Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () щодо не визначення в період з 11.12.2022 по 31.12.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

2. Зобов`язати Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення з 11.12.2022 по 31.12.2022, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

3. Визнати протиправною бездіяльність Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () щодо не визначення в період з 01.01.2023 по 31.12.2023 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

4. Зобов`язати Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

5. Визнати протиправною бездіяльність Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () щодо не визначення в період з 01.01.2024 по 29.02.2024 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704.

6. Зобов`язати Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення з 01.01.2024 по 29.02.2024, з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

7. Визнати протиправними дії Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) допомоги на оздоровлення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023;

8. Зобов`язати Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), отриману в 2023 році допомоги на оздоровлення із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 та врахування раніше виплачених сум.

9. Визнати протиправними дії Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023.

10. Зобов`язати Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого () здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), отриману в 2023 році матеріальної допомоги на для вирішення соціально-побутових питань із урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 та врахування раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого через канцелярію суду було подано заяву про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку звернення до суду.

Згідно із положеннями ч.1 та ч.2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Приписами статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Так, у цій справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просить надати оцінку діям відповідача у нарахуванні та виплаті йому одноразової винагороди в розмірі передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України країни при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 та постанову Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 400/4829/24, згідно якої початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову у частині вимог за період з 19 липня 2022 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Враховуючи наведене, суд вважає, що саме дата одержання письмового повідомлення про суми, нараховані і виплачені при звільненні є датою обізнаності позивача про порушення його прав, що є предметом спору у цій справі.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11.12.2022 по 29.02.2024 проходив військову службу та отримував грошове забезпечення у Військово- юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, який перебуває на фінансовому забезпеченні в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №520/5016/25 зобов`язано Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого надати відповідь на запит ОСОБА_1 про надання розрахунку грошового забезпечення за час проходження служби у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого листом вих. №176/176/100/753/2007/ПС від 01.07.2025, яку Позивач отримав 15.07.2025, надав розрахунок грошового забезпечення із врахуванням всіх складових виплат.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскільки одержання розрахунку про суми, нараховані і виплачені позивачу грошового забезпечення із зазначенням його суми та складових є датою обізнаності позивача про порушення його прав, а тому звернувшись з цим позовом 22.07.2025, позивач не пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею частиною другою 233 КЗпП України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зважаючи на викладене, позов про виплату сум, що належить працівникові при звільненні, був поданий в межах визначеного ч. 2 ст. 233 КЗПП України тримісячного строку, з дня одержання письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені працівнику при звільненні, а саме 22.07.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з цим, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не спростував доводи позивачу в частині ознайомлення останнього з виплаченими йому видами грошового забезпечення.

Враховуючи викладене вище, наявні підстави для відмови у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст.10, 121- 123, 243, 248, 257 - 262 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без руху - відмовити. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала в частині вирішення клопотань про залишення позову без розгляду та поновлення процесуального строку окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи. У іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бідонько А.В.