Справа № 160/3053/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3053/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Білак С.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року (суддя Сліпець Н.Є.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виявилися у застосуванні з 01.10.2024 обмеження загального розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та відмові ОСОБА_1 у виплаті йому пенсії з 01.10.2024, з урахуванням виплати суми індексації пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2023 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищений рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2024, у розмірі її фактичного призначення, без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням виплати суми індексації пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2023 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з врахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 по справі №160/6017/24;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виявилися у виплаті з 01.01.2025 пенсії ОСОБА_1 , з обмеженням загального розміру пенсії максимальним розміром, внаслідок пониження розміру призначеної пенсії, з застосуванням понижуючих коефіцієнтів, передбачених нормами Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році, у період воєнного стану»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2025, у розмірі її фактичного призначення, без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром та без пониження розміру призначеної пенсії, внаслідок застосуванням понижуючих коефіцієнтів, передбачених нормами Постанови Кабінету України № 1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році, у період воєнного стану».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року зупинено провадження у справі №160/3053/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/2229/25.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на відсутності підстав, які надають суду право зупинити провадження у справі відповідно до ст. 236 КАС України.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення спору в даній справі неможливе без встановлення правомірності постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 236 КАС України, передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові від 12.12.2019 по справі № 826/25204/15 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду узагальнив основні підходи, які мають застосовуватися судами при вирішенні питання про зупинення провадження в адміністративній справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.

У цій постанові об`єднана палата наголосила, що, вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав визначених пунктом 3 частини 1 статті 236 КАС України, суд з метою дотримання критеріїв законності та обґрунтованості судового рішення в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду справи, їхній взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, і відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі щодо: а) неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; б) наявності зв`язку між очікуваним рішенням суду, ухваленим в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства та обставинами конкретної адміністративної справи.

Об`єднана палата вказала, що під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Предметом розгляду у справі № 320/2229/25 є визнання протиправним та скасування абзацу 1 пункту 1 Постанови № 1 в частині застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії, розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції не обґрунтував, які ж саме обставини не можуть бути встановлені в межах цієї справи, натомість можуть бути встановлені в межах справи № 320/2229/25 і матимуть значення у цій справі.

Колегія суддів зазначає, враховуючи закріплені частиною 2 статті 265 КАС України правила щодо втрати чинності нормативно-правовим актом (або його окремої частині) лише з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, рішення у справі № 320/2229/25 взагалі не може вплинути на спірні правовідносини, які виникли у цій справі.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 по справі № 913/204/18, від 10.03.2020 по справі № 160/1088/19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 по справі № 520/2098/19).

З огляду на вищевикладене, у випадку встановлення того, що положення Постанови № 1 не відповідають нормам Конституції та законів України, на що позивач зокрема посилається в обґрунтування позовних вимог, суд вправі не застосовувати вказану Постанову навіть з урахуванням того, що станом на даний час вона є чинною, а отже відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судового рішення у справі № 320/2229/25.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, є зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відстрочення конкретної стадії провадження є можливим за умови, що загальна тривалість провадження не є надмірною (рішення ЄСПЛ від 08.12.1983 у справі «Претто й інші проти Італії» (Pretto and Оthers v. Italy, заява № 7984/77), а тривалі періоди затримання проваджень без будь-яких пояснень є неприйнятними (рішення ЄСПЛ від 24.11.1984 у справі «Бомартен проти Франції» (Beaumartin v. France, заява № 15287/89).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) покладає на держави-учасниці обов`язок організувати судові системи так, щоб судді мали можливість діяти відповідно до вимог Конвенції, зокрема розглядати справи протягом розумного строку (рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 у справі «Павлюлинець проти України», (Pavlyulynets v. Ukraine, заява № 70767/01), та щоб могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, які стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного строку (див. рішення ЄСПЛ від 29.03.2006 у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy, заява № 36813/97)).

Враховуючи вищевикладене, враховуючи законодавчо визначену тривалість розгляду адміністративних справ, недостатню вмотивованість висновків суду першої інстанції та незгоду із такими висновками позивача, а також відсутність будь-яких інших конкретних обставин, які б унеможливлювали розгляд справи, вказане може призвести до порушення розумних строків розгляду даної справи.

Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року про зупинення провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя С.В. Білак