Справа № 953/3742/25
Суддя: Глос М. Л.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/3742/25
Провадження № 2-а/953/239/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Глос М. Л.,

за участю секретаря Сороченко М. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Глушак В. Е.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у залі суду в приміщенні Київського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим через представника адвоката Глушак Вікторію Едуардівну, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Глушак В. Е. звернвся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 7452 від 11.04.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на такі обставини. Постановою № 7452 від 11.04.2025 року, прийнятою начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням штрафу у розмірі 17 000 грн. Оскаржуваною постановою позивачу поставлено за провину неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) за повісткою № НОМЕР_1 про виклик на 11.11.2024 року для уточнення даних. Як зазначено у постанові, своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 року №1487, абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач вважає постанову незаконною і необґрунтованою з таких підстав.

Відповідач істотно порушив установлену законом процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення склав протокол за відсутності ОСОБА_1 , без повідомлення позивача про час і місце розгляду справи і без роз`яснення йому процесуальних прав. Разом із тим, ОСОБА_1 дотримався установлених спеціальними нормативно-правовими актами правил військового обліку оновив свої військово-облікові дані 20.06.2024 року, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та має дійсну відстрочку від призову до 07.02.2025 року на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Наведені обставини підтверджено копією військово-облікового документа, роздрукованого із застосунку призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+».

Акцентує увагу позивач і на тому, що обставини вчинення правопорушення, поставленого ОСОБА_1 за провину у цій справі, частково дублюють обставини, що стали підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності постановою № 1/121 від 03.02.2025 року, прийнятою начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначеною постановою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ст. 210 КУпАП у зв`язку з порушенням правил військового обліку і перебуванням у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_4 з 26 листопада 2024 року. Позивач оскаржив постанову №1/121 від 03.02.2025 року у судовому порядку, і Комінтернівський районний суд м. Харкова рішенням від 18.03.2025 року у справі №641/1156/25 визнав протиправним і скасував відповідний акт суб`єкта владних повноважень.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 до суду не з`явився без повідомлення причин, з заявами чи клопотаннями про відкладення судового засідання не звертався. За таких обставин неприбуття відповідача згідно з ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Процесуальним правом подати відзив ІНФОРМАЦІЯ_2 не скористався.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали та просили задовольнити позов з наведених у ньому доводів і міркувань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані позивачем докази, що мають істотне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

Як установлено за підсумками судового розгляду, 11 квітня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Харків майор ОСОБА_2 прийняв постанову №7452, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за неприбуття на 11.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 за направленою повісткою №892347 від 30.10.2024 року для уточнення даних. Як зазначено у постанові, своєю бездіяльністю позивач порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Даючи обставинам справи правову оцінку, суд керується такими нормами процесуального і матеріального права.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 2 КАС України критеріями правомірності рішень і дій суб`єктів владних повноважень є, серед іншого: вчинення (прийняття) їх на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використання компетентним органом (службовою особою) повноважень з метою, з якою їх надано; обґрунтованість, тобто врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); урахування права особи на участь у прийнятті рішення.

За визначенням, наведеним у ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення згідно зі ст. 10 КУпАП визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

У розумінні ст. 11 зазначеного вище Кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, необхідними елементами складу адміністративного правопорушення є. зокрема:

-об`єктивна сторона, тобто конкретне протиправне діяння (дії чи бездіяльність), зміст яких розкрито у диспозиціях відповідних статей (частин статей) КУпАП;

-суб`єктивна сторона, однією зі складових якої є вина у формі умислу чи необережності.

Відсутність будь-якого з цих елементів безумовно виключає наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.

До завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, як унормовано ст. 245 КУпАП, належить своєчасне, всебічне і повне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, встановлені ст. 279-9 КУпАП.

За правилами, передбаченими у частині 1 ст. 279-9 КУпАП, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Відповідно до частини 2 наведеної вище статті керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, на процедуру розгляду органами ТЦК та СП справ про порушення прави військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію поширюються встановлені ст. 268 КУпАП загальні вимоги щодо належного повідомлення особи про час і місце розгляду справи з наданням їй реальної можливості взяти участь у розгляді справи й обстоювати власну правову позицію засобами, передбаченими цим Кодексом. Особливостями провадження у справах цієї категорії є лише можливість звернення суб`єкта правопорушення до уповноваженої службової особи з заявою про визнання фактичних обставин інкримінованого їй проступку, винуватості у його вчиненні, згоду на розгляд справи за її відсутності і відповідно право органу ТЦК та СП за наведених обставин розглянути справу без участі правопорушника.

За вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як визначено у ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків (за наявності), документами.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення за приписами ч. 2 ст. 283 КУпАП повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи, і зазначення нормативного акта, що передбачає адміністративну відповідальність за вчинений проступок.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що одним із засадничих принципів провадження у справах про адміністративні правопорушення є обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Прийняття такого рішення можливе лише за умови наявності події адміністративного правопорушення і складу такого правопорушення у діях особи, що підтверджено належними, допустимими і достатніми доказами. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними фактами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі про накладення адміністративного стягнення, повинно бути вмотивованим.

У ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Наведена норма є бланкетною, тобто відсилає до положень спеціальних нормативно-правових актів, якими встановлено правила забезпечення оборони країни, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком її громадян згідно зі ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За визначенням, сформульованим у ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року у нашій державі введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався, і оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024 року), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

За вимогами, наведеними в абз. 4 п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-IX від 11.04.2024 року, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, були зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим нормативним актом, тобто з 18.05.2024 року, уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Як унормовано у п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, наведений нормативно-правовий акт дійсно у певних випадках дозволяє констатувати належне оповіщення військовозобов`язаного чи резервіста про обов`язок прибути за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки навіть у разі неотримання ним повістки, проте виключно у випадках:

-відмови військовозобов`язаного чи резервіста від отримання такого документа, зафіксованої належним чином;

-повернення відповідної поштової кореспонденції, адресованої військовозобов`язаному чи резервісту, з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність його за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку або зазначеним особою під час оновлення військово-облікових даних.

Крім цього, згідно з Приміткою до ст. 210 КУпАП положення ст. 210-1 цього Кодексу, у тому числі щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за неприбуття до органу ТЦК та СП за повісткою про виклик для уточнення даних, не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності відповідних актів законодавець покладає на відповідача.

Крім цього, Європейський суд з прав людини згідно зі своєю усталеною практикою, з огляду на каральну і профілактичну мету адміністративних стягнень, а також їх зміст і процедуру накладення, прирівнює провадження у справах про адміністративні правопорушення до кримінальних і поширює на них гарантії, встановлені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див., зокрема рішення у справах: Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, п.п. 21-22; «Лучанінова проти України», п. 39).

Виходячи з наведеного у справах про оскарження рішень суб?єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності всі сумніви щодо винності особи у вчиненні адміністративного проступку суд тлумачить на її користь.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 не подав відзиву на позов у встановлений судом строк і про поважність причин цього не повідомив, суд на підставі ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікує таку процесуальну поведінку відповідача суб`єкта владних повноважень як визнання позову.

Водночас за підсумками дослідження й оцінки у судовому засіданні наданого позивачем електронного військово-облікового документа на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сформованого з допомогою мобільного застосунку Резерв+, який в свою чергу відображає актуальну інформацію з Єдиного державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних і резервістів, позивач уточнив свої військово-облікові дані 20.06.2024 року, тобто у строк, установлений в абз. 4 п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-IX від 11.04.2024 року. Зазначене підтверджено відповідною відміткою в електронному документі: «Дані уточнені вчасно» (а. с. 17).

З урахуванням викладеного відповідач не підтвердив об`єктивної необхідності виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 11.11.2024 року для уточнення даних і неможливості уточнити їх шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_2 не довів відсутності обставини, яка виключає адміністративну відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП згідно з Приміткою до статті 210 цього Кодексу.

Не надав відповідач і жодних доказів завчасного направлення ОСОБА_1 повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 11.11.2024 року, отримання позивачем цього документа або відмови від його отримання, зафіксованої у встановленому законом порядку, чи повернення відповідної поштової кореспонденції з відміткою про відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання, зазначеним ним під час оновлення військово-облікових даних.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_9 не довів належного оповіщення позивача про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 11.11.2024 року.

За таких обставин суд позбавлений можливості констатувати поінформованість ОСОБА_1 про виникнення у нього обов`язку прибути за таким викликом, а отже і спрямованість умислу на його невиконання. Зазначене свідчить про недоведеність вини позивача, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що його не було сповіщено і про розгляд начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 справи про адміністративне правопорушення 11.04.2025 року, справу розглянуто без його участі та лише вручено йому оскаржувану постанову після доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Будь-яких доказів протилежного відповідач не надав. Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про недоведеність дотримання ІНФОРМАЦІЯ_9 вимог ст. 268 КУпАП щодо належного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про дату, час і місце розгляду справи. Водночас відсутність такого повідомлення позбавляє особу можливості взяти участь у провадженні, навести доводи в обґрунтування своєї позиції, надати докази на їх підтвердження і призводить до порушення права на захист, що вже саме по собі є істотним порушенням встановленої законом процедури розгляду справи про адміністративний проступок.

Крім цього, в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 30.10.2024 року викликався повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 11.11.2024 року. Водночас відповідне рішення не містить даних про час, на який позивач зобов`язаний був прибути за викликом.

У резолютивній частині постанови вказано лише про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17 000 грн. без посилання на статтю і частину статті КУпАП, що передбачає відповідальність за вчинений ним проступок.

Наведене свідчить про неконкретність рішення суб`єкта владних повноважень на предмет об`єктивної сторони правопорушення, поставленого позивачу за провину часу його вчинення, а також правової кваліфікації діяння. Зазначене також призводить до суттєвого порушення права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на захист і є неприпустимим.

За таких умов, сама лише постанова про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не дає підстав вважати рішення відповідача правомірним і свідчить про його необґрунтованість.

Виходячи з наведеного, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Пунктом 3 ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Суб?єкт

Пыд час вирішенні питання про розподіл судових витрат суд установив, що процесуальны витрати позивача складаються із суми сплаченого ним судового збору у розмірі 605,60 грн.

Отже, оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 605, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 257-263, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий через представника адвоката Глушак Вікторію Едуардівну, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити

Визнати протиправною і скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_2 № 7452 від 11.04.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення на у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_10 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції

Суддя М. Л. Глос