Справа № 440/88/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 р. Справа № 440/88/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 29.05.25 у справі № 440/88/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 440/88/25, що набрало законної сили 20 березня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01 липня 2024 року та з 01 грудня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2024 року та з 01 грудня 2024 року без обмеження максимальним розміром та із врахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

19 травня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, подана у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі №440/88/25, у якій заявник просить: визнати протиправною бездіяльність керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у виконанні рішення суду; притягнути винуватців до відповідальності за п. 2 ст. 382 КК України.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протягом трьох місяців з дати набрання законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 440/88/25 умисно не виконує це рішення суду, чим допустив порушення норм Конституції та законів України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі № 440/88/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Не погодившись з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу; зобов`язати Полтавський окружний адміністративний суд ретельно дослідити докази позивача, вжити заходів щодо виконання судового рішення у справі № 440/88/25, притягти чиновників Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до відповідальності за введення судді в оману.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що з 01.03.2025 позивачу повинна виплачуватись пенсія у розмірі 25480, 58 грн, тоді як останній отримує пенсію у розмірі 23795, 29 грн, що не є належним виконанням рішення суду першої інстанції.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи ухвалу про залишення заяви позивача без задоволення, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання протиправною в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуваної у цій заяві ОСОБА_1 бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються (ч. 2 ст. 383 КАС України).

Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч. 4 ст. 383 КАС України).

Отже, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон установив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі, що порушує права та законні інтереси позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 440/88/25, що набрало законної сили 20 березня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01 липня 2024 року та з 01 грудня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2024 року та з 01 грудня 2024 року без обмеження максимальним розміром та із урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

07 квітня 2025 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 440/88/25 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2024 року та з 01 грудня 2024 року без обмеження максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.

20 березня 2025 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 440/88/25, що набрало законної сили 20 березня 2025 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2024 року та з 01 грудня 2024 року без обмеження максимальним розміром, що підтверджено рішеннями про перерахунок пенсії ОСОБА_1 пенсійна справа №ФП69088 /а.с. 132, зворот а.с. 132/.

За результатом проведеного перерахунку пенсії з 01 липня 2024 року основний розмір пенсії 74% грошового забезпечення (вислуга років 28) склав 16096,78 грн; підсумок пенсії (з надбавками) склав 23980,58 грн, у тому числі, щомісячна доплата до 2000 відповідно до ПКМУ №713 від 14.07.2021 (згідно рішення суду) - 2000,00 грн /а.с. 132/.

За результатом проведеного перерахунку пенсії з 01 грудня 2024 року основний розмір пенсії 74% грошового забезпечення (вислуга років 28) склав 16096,78 грн; підсумок пенсії (з надбавками) склав 23980,58 грн, у тому числі, щомісячна доплата до 2000 відповідно до ПКМУ №713 від 14.07.2021 (згідно рішення суду) - 2000,00 грн /зворот а.с. 132/.

З 01 квітня 2025 року пенсія позивачу встановлена у розмірі 23795,20 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області складено розрахунок на доплату пенсії за пенсійною справою № ФП69088 пенсіонера ОСОБА_1 за період липень 2024 року - березень 2025 року на суму 2779,35 грн та вказана сума заборгованості облікована відповідачем у підсистемі «Реєстр судових рішень» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України /а.с. 131/.

На теперішній час відповідачем не виконано рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 перерахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 440/88/25 суми пенсії в розмірі 2779,35 грн через відсутність коштів у органу Пенсійного фонду України для здійснення такої виплати.

Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, виплата пенсії за вислугу років, призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", забезпечується за рахунок коштів державного бюджету, а невиплата позивачу нарахованої на виконання рішення суду у цій справі доплати пенсії в сумі 2779,35 грн пов`язана з відсутністю коштів, необхідних для її виплати, фінансування яких має здійснюватися за рахунок коштів державного бюджету, та не пов`язана з протиправною бездіяльністю чи протиправними діями відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправною у порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуваної бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, оскільки відповідачем вживаються заходи, спрямовані на виконання рішення суду, та рішення суду не виконано в частині виплати позивачу нарахованої доплати пенсії в розмірі 2779,35 грн з причин, що не залежать від суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а через відсутність на цей час коштів на їх виплату.

Дії ж щодо перерахунку пенсії позивача з 01 квітня 2025 року та встановлення її у розмірі 23795,20 грн, з якими також не погоджується позивач, вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області у зв`язку з виникненням нових правовідносин, які не були предметом спору у цій справі, та на час ухвалення судом рішення у цій справі взагалі не існували.

Суд звертає увагу позивача на те, що в межах розгляду заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України, суд не вправі вирішувати питання, які він вирішує під час ухвалення рішення відповідно до статті 244 КАС України, а саме: 1) чи мають місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; тощо.

Також у межах розгляду заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України, суд не вправі доходити висновків, які за своєю суттю є прийняттям рішення, тобто суд не вправі ухвалою, постановленою протягом десяти днів з дня отримання заяви (в порядку статті 383 КАС України), фактично вирішувати спір та фактично зобов`язувати відповідача з 01.04.2025 виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, оскільки вирішення такого питання потребує встановлення нових обставин; надання та дослідження нових доказів; витребування додаткових доказів; а також подання всіма учасниками справи заяв по суті щодо цих правовідносин та застосування норм права, якими регулюються саме такі правовідносини.

Тож у разі незгоди позивача із нарахованим розміром пенсії з 01.04.2025, він не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Окрім того, колегія суддів уважає за необхідне зауважити на те, що ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №440/88/25 було задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати протягом двох місяців з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №440/88/25.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскаржуваної у цій заяві ОСОБА_1 бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою позивача з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного вище, за відсутності обставин протиправної бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України, та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у справі № 440/88/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій