Справа № 420/34565/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34565/24

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

повний текст судового рішення

складено 19.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач-1, Укртрансбезпека), Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (далі відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області від 08.07.2024 року №ПШ061527 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач не допускав порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» та не є суб`єктом відповідальності у даному випадку. А тому оскаржувана постанова від 08.07.2024 року №ПШ061527 про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2024 року посадовими особами Укртрансбезпеки за направленням №001048 від 24.05.2024 року проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Під час здійснення перевірки було зупинено транспортний засіб MAN державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , та встановлено порушення додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, здійснення перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт»: - відсутні тахокарти з 04.05.2024 року по 06.05.2024 року, з 10.05.2024 року по 12.05.2024 року, з 18.05.2024 року по 20.05.2024 року, з 23.05.2024 року по 29.05.2024 року або бланк підтвердження діяльності водія.

За результатами перевірки було складено акт №052540 від 31.05.2024 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

08.07.2024 року на підставі вказаного акту було прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ061527 від 08.07.2024 року у відношенні ОСОБА_1 за допущене порушення відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та стягнено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн..

21.10.2024 року в телефонному режимі від державного виконавця позивач дізнався, що 08.10.2024 року головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Мариною Тарасівною було відкрито виконавче провадження №76216942 з примусового виконання постанови №ПШ061527, виданої 08.07.2024 року Державною службою України з безпеки на транспорті, про стягнення з боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником при наданні послуг з перевезення вантажів, а виступає у даних правовідносинах власником транспортного засобу, а отже не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої ч.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до частини 1 ст.128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Пунктом 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567) визначено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; - додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до абз.2 п.15 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року №137 (далі - Порядок №137) під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17 зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності для автомобільного перевізника інших документів, передбачених законодавством.

Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до частини 3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код 8 платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій 3 України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Отже, відсутність у водія під час перевезення вантажів передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.

Таким чином, діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Приписами п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку №363 від 14.10.1997 року (далі Правила №363), визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п.11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Таким чином, у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку 7.

У контексті даних спірних правовідносин слід звернути увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023 року у справі №560/514/22. Так, колегія суддів погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст.ст.33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»), а не власник/користувач транспортного засобу. Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися), як на тому акцентує відповідач.

Так, в даному спірному випадку, як зазначено вище, позивач стверджує, що не є автомобільним перевізником та не має ніякого відношення до перевезень, що здійснювалися 31.05.2024 року на автомобільній дорозі М-90 на транспортному засобі марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 ..

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , який за договором оренди автомобіля від 01.06.2023 року використовує ФОП ОСОБА_3 ..

Згідно наявної в матеріалах перевірки копії товарно-транспортної накладної №31 від 30.05.2024 року, якою оформлено перевезення вантажу, автомобільним перевізником є саме ФОП ОСОБА_3 ..

Також в цій накладній міститься інформація про замовника (ФОП ОСОБА_4 ), вантажовідправника (ТОВ «Текстрейд ЛЛС»), вантажоодержувача (ТОВ «Товарка 2») та водія ( ОСОБА_2 ).

Тобто, ніякого посилання на позивача вказана ТТН не містить.

Як стверджує позивач, вказану вище ТТН водій транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , надавав перевіряючим, однак вона не була взята до уваги.

З акту перевірки №052540 від 31.05.2024 року вбачається, що в пункті автомобіль належить вказано: ФОП ОСОБА_3 код НОМЕР_2 , свідоцтво на ОСОБА_1 м. Одеса.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст.1 Правил дорожнього руху України, власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

При проведенні перевірки посадовою особою Укртрансбезпеки встановлено, що власником транспортного засобу є ОСОБА_1 , що відображено у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.05.2024 року №052540, при цьому автомобільним перевізником в ТТН №31 від 30.05.2024 року значиться ФОП ОСОБА_3 ..

Документів, які підтвердили б факт того, що позивач є саме автомобільним перевізником, або що водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажу в інтересах позивача, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року №379 (далі - Інструкція), якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування ним іншій особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.05.2024 року №052540 не зазначено такого порушення як не надання водієм договору оренди транспортного засобу, акту передачі транспортних засобів в оренду та тимчасового реєстраційного талону, або іншого документу, який би підтверджував використання транспортного засобу іншою особою (не власником) на законних підставах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, в даних спірних правовідносинах ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником з надання послуг з перевезення вантажів, а виступає як власник транспортного засобу, а тому не може бути суб`єктом відповідальності у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення норм якого передбачена абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону.

Отже, враховуючи все наведене, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не надавав послуг із перевезення вантажу за маршрутом який би включав рух по а/д М-90 280 км 31.05.2024 року, із керуванням автотранспортом водієм ОСОБА_2 , а тому відповідачем безпідставно та протиправно було притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова від 08.07.2024 року №ПШ061527 про застосування адміністративно-господарського штрафу скасуванню.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька