Справа № 320/17462/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року справа №320/17462/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Служби безпеки України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 20.07.2018 по 02.02.2023 виходячи з базового місяця січень 2008 року та положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.07.2018 по 02.02.2023 виходячи з базового місяця січень 2008 року та положень Порядку проведення індексації' грошових доходи населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 159 994,00 грн. у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розрахунку 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 24.02.2022 по 12.04.2022;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 159 994,00 грн. у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розрахунку 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу безпосередньо: участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 24.02.2022 по 12.04.2022;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки за додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, що складає 70 днів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 повернуто позовну заяву у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 скасовано та направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 роз`єднано у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Служби безпеки України про стягнення з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки за додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, що складає 70 днів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/17642/24 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач порушив права позивача внаслідок невиплати йому грошової компенсації за щорічну основну та додаткову відпустки, що передбачено Законом України «Про відпустки», компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій.

Відповідач правом подачі відзиву не скористався.

Розглянувши адміністративну справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Позивач був звільнений з військової служби 02.02.2023, щорічну основну відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки і 70 днів додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки не використовувала, і як наслідок їй не було виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за вказані періоди та додаткову відпустку.

У зв`язку з цим, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки і 70 днів додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки та щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення зі служби, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Таким законом, що установлює та визначає державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи є Закон України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі №440/5244/19 зазначав, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону України №580.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002, у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень чч. 2, 3 ст. 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні відносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

З огляду на відсутність регулювання приписами Закону №580 і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.

Згідно із ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач визнає, що щорічну основну відпустку за 2022-2023 роки та додаткову відпустку за 2019-2023 роки у кількості 70 днів позивачка не використовувала.

Проте за обставин цієї справи між сторонами виник спір щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпусток.

Оскільки спору з приводу наявності у позивача залишків невикористаних відпусток у періоди, що означені вище немає, суд дійшов висновку про те, що позивач на дату звільнення мала право на отримання грошової компенсації за невикористані частини щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки та додаткової відпусток за 2019-2023 роки у кількості 70 календарних дні.

Так як, відповідач не здійснив виплату поивачу такої грошової компенсації, судом зроблено висновок про наявність у спірних відносинах протиправної бездіяльності Служби Безпеки України щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки та додаткової відпустки за період з 2019-2023 роки у кількості 70 діб.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки за додаткову відпустку за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, що складає 70 днів суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи що відповідачем заперечується факт наявності у позивача права на отримання компенсації за щорічну основну відпустку та додаткову відпустку, суми компенсації за вказані відпустки відповідачем не розраховувались та не нараховувались, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині позову шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористаної щорічної відпустки за 2022-2023 роки та невикористаної додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, що складає 70 діб не виплачену при звільненні.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, позов слід задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби Безпеки України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу в день звільнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022-2023 роки та за 70 днів невикористаної додаткової відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.

3. Зобов`язати Службу Безпеки України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористаної нею щорічної відпустки за 2022-2023 роки та за 70 днів невикористаної нею додаткової відпустки, за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.