Справа № 440/8929/24
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8929/24
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною і скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.07.2024 про закінчення виконавчого провадження № 75496583.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в провадженні відділу примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження. Проте не дивлячись на неналежне виконання виконавчого листа відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №75496583. Позивач вважає таку постанову протиправною та за її скасуванням звернувся до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору, надано десятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання копії ухвали шляхом сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 позов повернуто у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 30.07.2024.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2024 апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору, надано десятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання копії ухвали шляхом сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 апеляційну скаргу повернуто скаржникові у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 16.09.2024.

За наслідками касаційного перегляду, постановою Верховного Суду від 20.02.2025 ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 скасовано, справу №440/8929/24 направлено для продовження розгляду до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 апеляційну скаргу- задоволено: ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 по справі №440/8924/24 - скасовано; справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 залучено до участі у справі №440/8929/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України .

Відповідач у відзиві проти позову заперечував, просив у задоволенні позовний вимог відмовити з огляду на законність прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2024.

Третя особа правом на подання пояснень не скористалася.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі 440/16002/23 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 по справі № 440/16002/23 - скасовано, прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство Національні інформаційні системи, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково, визнано протиправною та скасовано відмову Міністерства юстиції України від 24.10.2023 надати ОСОБА_1 Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у формі відкритих даних на його запит про отримання публічної інформації від 18.10.2023, викладену у формі листа, зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 18.10.2023 щодо надання інформації у формі відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідь на який надіслати у встановлений законом спосіб.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №75496583 від 10.07.2024 боржнику (третя особа), у відповідності до ч.6 ст.26 Закону був встановлений строк 10 робочих днів для виконання рішення суду, а саме: повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 18.10.2023 щодо надання інформації у формі відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відповідь на який надіслати у встановлений законом спосіб.

Листом №101553//19.1.3 від 16.07.2024 Міністерство юстиції України повідомило про добровільне та фактичне виконання рішення суду. У підтвердження додано лист від 11.06.2024 №85706/ПІ-П-4603/19.1.3 "Щодо повторного розгляду запиту", який адресований ОСОБА_1 . Зі змісту відповіді вбачається, що повторно розглянувши запит позивача відповідач повторно відмовив у наданні публічної інформації.

Постановою головного державного виконавця в відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.07.2024 про закінчення виконавчого провадження №75496583 закінчено виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом).

Позивач вважає зазначену постанову протиправною та за її скасуванням звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.ст.1,3,5, ч.2, п.1 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Таким чином закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); - накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); - звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

При цьому, суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2019 року у справі за №826/14580/16 (пункти 40, 43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Судом під час розгляду справи № 440/16002/23 судом було встановлено, що 18.10.2023 позивач звернувся до Міністерства юстиції України із запитом на доступ до публічної інформації, в якому з посиланням на ч. 1 ст. 10-1 ЗУ Про доступ до публічної інформації просив надати йому, як публічну інформацію у формі відкритих даних Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, дані Реєстру у обсязі, визначеному у розділі V Наказу Міністерства юстиції України від 10.06.2016 № 1657/5 (тобто в повному, який повинен був бути оприлюдненим на порталі електронних сервісів).

Зі змісту повторної відповіді на запит вбачається, що повторно розглянувши запит ОСОБА_1 відповідач повторно відмовив у наданні публічної інформації без урахування висновків суду. Отже, рішення суду відповідачем не виконане.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відповідні та належні докази того, що рішення суду у справі №440/16002/23, на виконання якого був виданий виконавчий лист, виконано.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за наслідками прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження та відповідно порушує права позивача.

Приписами ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Отже, постанови старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесені передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 26 жовтня 2023 року справа № 420/1511/23 та від 02 листопада 2023 року № 580/4398/22, в яких Верховним Судом були скасовані рішення суду перших та апеляційних інстанції та прийняті нові рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2024 №75496583 винесена передчасно та за відсутності реального виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, Київ 1, 01001, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України (вул. Архітектора Городецького, 13, м.Київ, 01001, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця в відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2024 №75496583.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення рішення в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.М. Петрова