Справа № 320/4833/22
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 липня 2025 року

м. Київ

справа № 320/4833/22

адміністративне провадження № К/990/29553/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі №320/4833/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

Громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної прикордонної служби України, у якому просив визнати протиправними дії Заступника начальника відділу - начальника 4-го відділу Бориспіль-1 Державної прикордонної служби України капітана ОСОБА_2 та скасувати рішення № 002/296 від 10 листопада 2021 року щодо заборони в`їзду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на територію України на 5 років, до 10 листопада 2026 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року замінено первісного відповідача Державну прикордонну службу України належним відповідачем Окремим контрольно-пропускним пунктом Київ Військова частина НОМЕР_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року повернути апелянту на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач повторно звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року повернуто апелянту разом із доданими до скарги матеріалами на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України, оскільки вона не підписана особою, яка її подає.

11 липня 2025 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі №320/4833/22. Заявник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким визнати дії Державної прикордонної служби України неправомірними, скасувати заборону на в`їзд в Україну або направити справу на новий апеляційний розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Щодо рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Оскільки оскаржуване рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, то воно не може бути оскаржене до суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року необхідно відмовити.

Щодо ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року.

Частиною третьою статті 328 КАС України передбачено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про повернення апеляційної скарги.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються: підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга; у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій та третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац 4).

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.

Верховний Суд зазначає, що касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування.

Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу позивача на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України, оскільки ним було подано відскановану копію апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року.

Проте, касаційна скарга не містить обґрунтувань у чому саме полягає порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права при поверненні його апеляційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.

Суд наголошує, що підставами касаційного оскарження можуть бути не будь-які порушення процесуального права, а лише ті, які впливають на правильність вирішення судом процесуального питання або які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Верховний Суд також звертає увагу заявника на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 332, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №320/4833/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі №320/4833/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та скасування рішення повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко