Справа № 520/6385/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 р.Справа № 520/6385/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 (головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.) по справі № 520/6385/25

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення ГУ ДПС у Харківській області "Про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2023".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

04.04.2025 ГУ ДПС у Харківській області подало клопотання, в якому просило залишити позов ФОП ОСОБА_1 без розгляду з огляду на пропуск ним строку, встановленого п.56.19 ст.56 ПК України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та надано заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів, з урахуванням наявного рішення суду по справі №520/20534/23.

13.05.2025 ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду подав уточнену позовну заяву, в якій також заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання зазначив, що строк звернення до суду з цим позовом повинен визначатися за правилами п. 56.18 ст. 56 ПК України та складає 1095 днів. Вказує, що звернувся до суду в межах 1095 днів з дня прийняття оскаржуваного рішення, а отже має право на поновлення строку звернення до суду.

Крім того, просив врахувати, що не міг звернутися до суду з даним позовом, поки тривав судовий розгляд у справі № 520/20534/23 з огляду на однаковий предмет спору та можливість скасування спірного рішення саме у справі № 520/20534/23.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду. Клопотання про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення.

Уточнену позовну заяву залишено без руху та надано заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів, з урахуванням наявного рішення суду по справі №520/20534/23.

21.05.2025 ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду подав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання зазначив, що пропустив строк звернення до суду з огляду на очікування остаточного результату розгляду справи №520/20534/23, предметом спору якої було рішення, яке оскаржується позивачем в межах цього позову, проте з інших підстав.

Крім того, звертав увагу, що строк звернення до суду з цим позовом становить 1095 днів, який дотриманий ФОП ОСОБА_1 , а не шість місяців, як помилково вважає податковий орган.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду. Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення. Позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне встановлення судом обставин справи, що призвело до помилкового висновку, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, не надав належної оцінки підставам пропуску строку, наведеним позивачем в клопотаннях про його поновлення.

Вказує, що шестимісячний пропуск строку, встановлений ч. 1 ст. 122 КАС України ним пропущений з підстав очікування остаточного результату розгляду справи № 520/20534/23, предметом спору якої було рішення, яке оскаржується ним в межах цього позову, проте з інших підстав.

Зауважує, що після отримання судового рішення у подібній справі № 520/20531/23, а саме після 15.04.2025 дізнався про суттєві порушення процедури прийняття рішення, допущені податковим органом, які є підставою для його скасування, що зумовило ФОП ОСОБА_1 звернутись з новим позовом.

Вважає, що до ознайомлення з актуальною судовою практикою не мав можливості звернутись до суду з цим позовом з огляду на відсутність належних обґрунтувань для скасування спірного рішення.

Наведені обставини, на думку апелянта, можуть бути визнані поважними підставами пропуску строку звернення до суду.

Крім того, зауважує, що строк звернення до суду мав становити 1095 днів з дня прийняття оскаржуваного рішення.

ГУ ДПС у Харківській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України та поважних підстав такого пропуску ним не зазначено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Строк звернення до адміністративного суду врегульований ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України).

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч. 4 ст. 122 КАС України).

Наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи застосування скорочених строків звернення до суду, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, та можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальними нормами, якими встановлені окремий порядок захисту порушених прав платників податків, в тому числі і в судовому порядку, є норми ПК України.

Так, відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Абзацами 1-3 п. 56.18 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Згідно з п. 56.19 ст. 58 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Застосування норм пунктів 56.18, 56.19 ст. 56, п. 102.1 ст. 102 ПК України в системному зв`язку дає підстави для висновку, що нормою пункту 56.18 встановлено спеціальний строк на оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування платнику грошових зобов`язань.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 24.04.2020 (справа №520/6895/19). Верховний Суд, застосовуючи наведені норми, зазначив, що законодавець в абзаці першому пункту 56.18. статті 56 ПК під висловом ''або інше рішення контролюючого органу'' розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.

Отже, ПК України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, а відтак, до позовів платників податків про визнання протиправними рішень контролюючого органу, зокрема, про анулювання реєстрації платника єдиного податку застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами ст. 122 КАС України, а не ПК України, як помилково вважає апелянт.

Саме такий підхід до розуміння норм права щодо строку звернення до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного із визначенням грошових зобов`язань, згодом було викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18.

У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку інших рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, а саме:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Вказані висновки також висловлені Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 у справі № 826/9369/18.

Приписами ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2025 позивач звернувся до суду з вимогами щодо визнання протиправним і скасування рішення ГУ ДПС у Харківській області від 11.04.2023 «Про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 ».

ФОП ОСОБА_1 скористався правом на адміністративне оскарження вищевказаного рішення шляхом подання скарги до ДПС України, за результатами розгляду якого рішенням ДПС України від 12.07.2023 скаргу залишено без задоволення.

Рішення ДПС України від 12.07.2023 отримано позивачем 21.07.2023, про що ним зазначено у позові, який розглядався в межах справи № 520/20534/23.

Таким чином, оскільки позивач скористався порядком досудового вирішення спору, строк звернення з цим позовом до суду складає три місяці з дати отримання рішення, прийнятого за результатами розгляду його скарги, а не шість місяців як помилково зазначив суд першої інстанції.

З урахуванням наведеного, строк звернення до суду спливав 23.10.2023 (з урахуванням вихідних днів), проте до суду з позовом ФОП ОСОБА_1 звернувся у березні 2025 р. тобто поза межами, встановленого КАС України строку, що також встановлено і судом першої інстанції.

Отже, помилкові висновки суду першої інстанції щодо необхідності обрахунку строку звернення до суду з цим позовом за правилами ч. 2 ст. 122 КАС України не призвели до неправильного вирішення питання щодо дотримання позивачем такого строку.

В якості поважних підстав пропуску строку, позивач посилався на очікування остаточного результату розгляду справи № 520/20534/23, у якій предметом спору було те ж саме рішення та ознайомлення після 15.04.2025 з судовою практикою з аналогічного предмету спору, що зумовило його звернутись до суду з новим позовом, проте з інших підстав.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що дійсно, ФОП ОСОБА_1 в межах строку. встановленого ст. 122 КАС України звертався до суду з позовом про скасування рішення ГУ ДПС у Харківській області від 11.04.2023, правомірність якого вирішувалась судом у справі № 520/20534/23.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості подати уточнений позов під час розгляду справи № 520/20534/23 із доповненням його підстав, зокрема, в частині перевірки законності прийняття спірного рішення за наслідками камеральної перевірки.

В свою чергу, очікування остаточного результату розгляду справи № 520/20534/23 не є поважною підставою для поновлення позивачу значного пропуску строку звернення до суду із цим позовом (більше одного року).

Посилання скаржника на ознайомлення з судовою практикою з аналогічного предмету спору після 15.04.2025 також не можуть сприйматись як об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача та дійсно унеможливили звернення до суду у більш стислі строки.

Колегія суддів зазначає, що про обставини, що передували прийняттю спірного рішення (зокрема виду перевірки, за результатами якої встановлено порушення позивачем податкового законодавства) ФОП ОСОБА_1 було відомо ще під час подання первинного позову та як вже зазначалось, останній мав можливість доповнити такий позов відповідними підставами.

Натомість, очікування судової практики з питань процедури прийняття органами ДПС рішень про анулювання реєстрації платника єдиного податку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом та лише свідчить про небажання або незнання позивача про можливість такого оскарження з тих чи інших причин.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Колегія суддів зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011).

Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 19.08.2021 у справі № 500/955/19, від 25.05.2023 у справі № 640/16276/21.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення у встановлений законом строк, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 по справі № 520/6385/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 28.07.2025 року