Справа № 580/12843/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - Чернявського Анатолія Леонідовича та Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, в якій просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування, не обчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 у розмірі 475 400,34 грн та зобов`язання вчинити ці дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі №580/3955/22 відповідач виплатив йому середній заробіток за вимушений прогул, але всупереч вимог законодавства не нарахував на ці суми єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до зменшення розміру страхового стажу позивача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі з тих підстав, що остаточна сума, що підлягала до стягнення з Черкаської міської ради на користь позивача встановлена судом у розмірі 475 400,34 грн, без розподілу помісячно за період з 10.08.2022 до 01.08.2023. Базою нарахування єдиного внеску складала сума в розмірі 475 400,34 грн, яка у процесі судового спору змінювалася на 179 190,53 грн і навпаки. На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі № 580/3955/22 05.12.2023 позивачу сплачена сума в розмірі 179 190,53 грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. Враховуючи, що у період з 01.01.2023 до 31.12.2023 мінімальна заробітна плата в Україні становила 6 700,00 грн, то максимальна база нарахування єдиного внеску 100 500,00 грн (6 700,00 грн х 15). Враховуючи, що в грудні 2023 року дохід застрахованої особи - позивача склав 179 190,53 грн, що перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, то останній нараховувався на суму 100 500,00 грн і складає 22 100,00 грн (100 500,00 грн х 22%). Факт нарахованого і сплаченого єдиного внеску на середній заробіток на час вимушеного прогулу підтверджується платіжною інструкцією від 05.12.2024 № 354 на суму 22 110,00 грн. Решта суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 296 209,81 грн виплачена 29.11.2024, що є невід`ємною частиною тієї суми, яка стягнута судом на користь позивача. Сплачено відповідні податки: податок на доходи фізичних осіб - 53 317,77 грн, військовий збір - 4 443,15 грн, сума на банк - 238 448,89 грн. Про здійснені виплати свідчать платіжні інструкції від 29.11.2024 № 391 на суму 238 448,89 грн, № 390 на суму 53 317,77 грн, № 389 на суму 4 443,15 грн. Жодне рішення суду не покладало обов`язку здійснити виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 475 400,34 грн шляхом її ділення на кількість місяців вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чернявський Анатолій Леонідович не погоджуючись із рішенням суду першої інстанії, у частині відмови щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції у цій частині та прийняти нову постанову, якою стягнути з Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із розглядом справи у розмірі 18 200,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 23.07.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду знаходилася адміністративна справа № 580/3955/22 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. Рішенням від 14 березня 2023 року Черкаський окружний адміністративний суду у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу позивача задовольнив. Скасував рішення першої інстанції та ухвалив нове судове рішення, яким позов задовольнив. Визнав протиправним і скасував розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 ». Поновив позивача на посаді директора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 10.08.2022. Присудив стягнути з Черкаської міської ради на позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 у розмірі 475400 (чотириста сімдесят п`ять тисяч чотириста) грн 34 коп та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47300 (сорок сім тисяч триста) грн.

У подальшому Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 07 листопада 2023 року задовольнив частково заяву Черкаської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами вказаної вище постанови Шостого апеляційного адміністративного суду. Змінив вказану постанову апеляційної інстанції, замінивши у абзаці п`ятому резолютивної частини розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що стягується, з 475 400 (чотириста сімдесят п`ять тисяч чотириста) грн 34 коп на 179 190 (сто сімдесят дев`ять сто дев`яносто) грн 53 коп. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 залишив без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 12 квітня 2024 року задовольнив касаційну скаргу позивача. Зазначену вище постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 580/3955/22 скасував та ухвалив нову постанову, якою у задоволенні заяви Черкаської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року відмовив. Присудив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської міської ради судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн 00 коп.

Черкаський окружний адміністративний суд ухвалою від 08 листопада 2024 року у зазначеній вище адміністративній справі задовольнив заяву представника Черкаської міської ради про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду в адміністративній справі № 580/3955/22. Здійснив зміну порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 580/3955/22 шляхом стягнення з Черкаської міської ради через Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 у розмірі 296 209 (двісті дев`яносто шість тисяч двісті дев`ять) грн 81 коп. Здійснив зміну порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 580/3955/22 шляхом стягнення з Черкаської міської ради через Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь позивача за рахунок Черкаської міської ради понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) грн 00 коп.

Розпорядженням Черкаського міського голови від 02.08.2023 №385-р(к) позивач з 11.08.2022 поновлений на посаді директора Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, а також з 23.01.2023 увільнений від роботи на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, у зв`язку із загальною мобілізацією до дня його фактичної демобілізації зі збереженням місця роботи, посади.

На виконання вказаної вище постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 відповідач 05.12.2023 виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 179 190,53 грн. Факт часткової виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі підтверджується платіжними інструкціями від 05.12.2023: № 351, № 352, № 353, № 354, № 355. Решту суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 296 209,81 грн відповідач виплатив 29.11.2024, що підтверджується платіжними інструкціями від 29.11.2024: № 389, № 390, № 391, № 392.

05.12.2024 представник позивача адвокат Чернявський А.Л. звернувся із запитом до відповідача, у якому, зокрема, просив: надати інформацію про те, у якому розмірі та за які календарні періоди здійснено нарахування та/або сплату єдиного соціального внеску щодо позивача за фактом виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 на підставі судових рішень у справі № 580/3955/22; надати копії документів, що підтверджують нарахування та/або сплату єдиного соціального внеску щодо позивача за фактом виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 на підставі судових рішень у справі № 580/3955/22.

Листом від 12.12.2024 № 18839/31736-01-10 відповідач повідомив, що єдиний соціальний внесок за період з 10.08.2022 до 01.08.2023 нарахований з суми 475 400,34 грн, яка вказана у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 580/3955/22, як загальна сума. Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок обчислено в сумі 22 110,00 грн. Для розрахунку суми єдиного внеску застосовано максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, яка складається з суми доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. Тому сума єдиного внеску 22 110,00 грн сплачена 05.12.2023 при першопочатковій виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 179 190,53 грн. Друга виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 296 209,81 грн відповідно до законодавства не підлягає оподаткуванню єдиним внеском у зв`язку з тим, що вона додається до першопочаткової і враховується в загальну суму 475 400,00грн, вказану у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 580/3955/22, як база для нарахування єдиного внеску. На підтвердження вказаного нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування додав платіжну інструкцію від 05.12.2024 № 354 про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 22 110,00 грн.

Згідно з довідкою Форми ОК-5 щодо позивача у період з 10.08.2022 до 01.08.2023, за який суд присудив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 475 400,34грн, наявні відомості щодо суми заробітку для нарахування пенсії та позначка про сплату страхових внесків здійснених відповідачем у вересні 2022 року, а саме заробітна плата у розмірі 97 500,00 та для пенсії 97 500,00, страховий стаж 31 день а також у грудні 2023 року, а саме заробітна плата вказана у розмірі 100 500,00, для пенсії 100 500,00, страховий стаж 31 день. Водночас з лютого 2023 року наявні відомості щодо нарахування позивачу заробітної плати та зарахування кількості трудових днів в страховий стаж Військовою частиною НОМЕР_1 .

Не погодившись із сумою сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яку утримано з середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач звернувся в суд з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач допустив бездіяльність, яка суперечить нормам чинного законодавства та є протиправною, що полягає у не нарахуванні, не обчисленні і не сплаті внеску щодо решти суми середнього заробітку, яку виплатив позивачу 29.11.2024 у розмірі 296 209,81 грн, шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої (виплаченого) за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона (він) нарахована (нарахований).

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- жодне рішення суду не покладало обов`язку здійснити виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 475 400,34 грн шляхом її ділення на кількість місяців вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023;

- судом першої інстанції не взято до уваги, що частина суми у розмірі 179 190,53 грн вже була сплачена 05.12.2023, тобто до часу ухвалення постанови Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі № 580/3955/22;

- лише 08.11.2024 ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду по справі № 580/3955/22 було здійснено зміну порядку виконання рішення у справі № 580/3955/22 шляхом стгянення з Черкаської міської ради через Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 по 01.08.2023 у розмірі 296 209 грн 81 коп. ;

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Згідно з п.п.2, 3, 5 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 4 Закону №2464-VI, визначено перелік платників єдиного внеску.

Так, згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску, серед інших, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною 2 ст.7 Закону №2464-VI, визначено, що для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Згідно з ч.5 ст.7 Закон №2464-VI, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Днем сплати страхових внесків вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки (ч.10 ст. 9 Закону №2464-VI).

Частиною 14 ст. 9 Закону №2464-VI, визначено, що єдиний внесок, що відповідно до цього Закону підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника відповідного зобов`язання до дня включення податковим органом даних про такого платника до реєстру страхувальників Державного реєстру, сплачується (стягується) на загальних підставах відповідно до цього Закону за зазначений період.

Відповідно до підп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платником податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, на виконання п.51.1 ст. 51 ПК України, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.

У п.164.1 ст.164 ПК України, вказано, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом підп. 164.2.1 п.164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до підп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (підпункт 168.1.2. пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Частинами 6, 8 ст.9 Закону № 2464-VI, визначено, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів.

Платники, зазначені в абзацах 3 та 4 п. 1 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин також підлягає застосуванню Інструкція про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 за №449 (далі - Інструкція № 449). Так, абз. 2 підп. 4 п.2 Інструкції № 449 визначено, що порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду,- середню заробітну плату за вимушений прогул.

Отже, норми Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 поширюються на випадки нарахування і виплату доходу згідно з рішенням суду у вигляді середньої заробітної плати за вимушений прогул.

З аналізу вказаних норм законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

У постанові від 10 серпня 2023 року у справі №380/19504/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку:

«Колегія суддів зазначає, що відповідач є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач як роботодавець-страхувальник при виплаті (в примусовому порядку) застрахованому ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 125 343,68 грн за період з 24 вересня 2015 року по 17 липня 2017 року повинен був, керуючись положеннями частини другої статті 7 Закону №2464-VI, обчислити, нарахувати та сплатити єдиний внесок, однак вказаного не зробив.».

Частинами 1 та 2 ст.20 Закону України від 09.07.2003 за №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-1V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 ст. 14 Закону № 1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1,41, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст.16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Рішенням у справі № 580/3955/22 суди присудили стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 у розмірі 475 400,34 грн.

Отже, суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які відповідач фактично виплатив позивачу 05.12.2023 у розмірі 179 190,53 грн та 29.11.2024 у розмірі 296 209,81 грн, є базою нарахування єдиного внеску.

Відповідач 05.12.2023 сплатив суму єдиного внеску у розмірі 22 110,0 грн при першопочатковій виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 179 190,53 грн, про що внесені відомості у Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу). Так, згідно з довідкою Форми ОК-5 щодо позивача у період з 10.08.2022 до 01.08.2023, за який суд присудив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 475 400,34 грн, наявні відомості щодо суми заробітку для нарахування пенсії та позначка про сплату страхових внесків здійснених відповідачем у вересні 2022 року, а саме заробітна плата у розмірі 97 500,00 та для пенсії 97 500,00, страховий стаж 31 день а також у грудні 2023 року, а саме заробітна плата вказана у розмірі 100 500,00, для пенсії 100 500,00, страховий стаж 31 день.

Щодо решти суми середнього заробітку, яку відповідач виплатив позивачу 29.11.2024 у розмірі 296 209,81 грн, відповідач не сплатив суму єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що доводи відповідача про те, що жодним рішенням суду на нього не покладало обов`язок здійснити виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 475400,34 грн шляхом її ділення на кількість місяців вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 є не обґрунтованими та не відповідають нормам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від, зокрема, роботодавців, податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (ч. 6 ст. 20 Закону №2464-VI).

Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 за №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1).

Положення №10-1 відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі по тексту - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб (пункт 4 розділу І Положення №10-1).

Згідно з п. 2 розділу ІІ Положення №10-1 у Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (надалі по тексту також - обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, із системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

Пунктами 1 і 2 розділу ІІІ Положення №10-1 визначено, що з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки. Облікова картка, поряд з іншим, відкривається у разі надходження у складі звітності від страхувальника відомостей про застраховану особу, дані про яку відсутні в Реєстрі застрахованих осіб;

Відповідно до п.3 розділу IV Положення №10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 за №227 затверджено Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України (далі - Положення №227).

Згідно з п. 1 Положення №227 Державна податкова служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 4 Положення №227 визначено завдання ДПС.

ДПС на виконання підпункту 68 пункту 4 Положення №227 інформує органи державної влади про стан розрахунків платників з бюджетами та сплати єдиного внеску.

У даній справі, виходячи із обставин справи, відповідач, у відношенні до позивача в розумінні норм п.1 ч. 1 ст.4 Закону №2464-VI, як роботодавець, є платником єдиного внеску.

Приписами п.п. 2, 4, 10 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI регламентовано, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого:

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України.

повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей.

Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 7 Закону №2464-VI, визначено базу нарахування єдиного внеску. Так, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI).

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст.7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Абзацом 1 п. 5 ст. 8 Закону №2464-VI, визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону №2464-VI).

Положеннями ч. 4 ст.9 Закону №2464-VI, визначено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 8 ст.9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (абзац 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.ч.12, 14 ст.9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Єдиний внесок, що відповідно до цього Закону підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника відповідного зобов`язання до дня включення податковим органом даних про такого платника до реєстру страхувальників Державного реєстру, сплачується (стягується) на загальних підставах відповідно до цього Закону за зазначений період.

Отже, звітні відомості з нарахування єдиного внеску повинні становити невід`ємну частину відповідної податкової звітності. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог Законів України від 19.09.2019 за №115-IX «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та від 19.09.2019 за №116-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо подання єдиної звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податку на доходи фізичних осіб», наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 за №773 «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4» (далі - Наказ №773) затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - Розрахунок) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - Порядок №773).

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 6 розділу ІІ Порядку №773 Розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий Розрахунок за календарний рік не подається.

Якщо останній день строку подання Розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Такий Розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку протягом звітного періоду.

На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у Розрахунку, нарахування податкового зобов`язання не проводиться.

Розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент та незалежно від того чи виплачені платником єдиного внеску суми такого внеску фактично після їх нарахування до сплати протягом звітного періоду.

Розрахунок подається до контролюючих органів за основним місцем обліку.

У разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету та який не має окремого балансу і самостійно не веде розрахунки із застрахованими особами для сплати єдиного внеску на небюджетні рахунки, то Розрахунок за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за основним місцем обліку.

Юридична особа під час подання Розрахунку за відокремлений підрозділ зазначає дані про відокремлений підрозділ в рядку 032 заголовної частини Розрахунку.

Нотаріуси за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса та/або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини щокварталу подають до контролюючого органу інформацію про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку, встановленому цим розділом. У такому самому порядку нотаріуси подають інформацію про посвідчення договорів дарування.

Розрахунок подається платником в один із таких способів:

засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронні довірчі послуги»;

на паперовому носії разом з електронною формою на електронному носії інформації;

надсилається поштою з повідомленням та описом про вкладення, за умови, якщо кількість рядків у додатках до Розрахунку не перевищує п`яти;

на паперовому носії, якщо кількість рядків у додатках до Розрахунку не перевищує п`яти.

Розрахунок на паперовому носії заповнюється українською мовою в друкованому вигляді або кульковою ручкою із синім або чорним чорнилом друкованими літерами без виправлень. У разі незаповнення того чи іншого рядка Розрахунку та додатків до нього через відсутність операції такий рядок прокреслюється.

Під час заповнення полів, що складаються з клітинок, кожен із необхідних символів розбірливо вписується до відповідної окремої клітинки.

Символи не мають виходити за межі клітинок, а також накладатись на сусідні клітинки. Символи (крапка, апостроф, кома, дефіс тощо) проставляються в окремих клітинках.

Під час заповнення поля без клітинок записи в цих полях не мають накладатися на сусідні поля і перекривати службові написи на Розрахунку та додатках до нього.

Розрахунок в електронній формі на електронному носії інформації може складатись платником з використанням безкоштовного спеціалізованого програмного забезпечення, актуальні версії якого розміщені на офіційному вебпорталі ДПС.

Розрахунок складається та подається у двох примірниках. Другий примірник із штампом контролюючого органу про отримання повертається платнику.

Розділу ІV Порядку №773 визначено "Порядок заповнення додатків до Розрахунку, що містять інформацію щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу".

Відомості Розрахунку щодо нарахованих сум єдиного внеску формуються на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Так, згідно з п. 1 розділу ІV Порядку №773 додаток 1 до Розрахунку «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам» (далі - Додаток 1) призначений для щоквартального формування платниками єдиного внеску щодо кожної застрахованої особи відомостей про суми нарахованої їй заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) у розрізі місяців звітного кварталу.

Такі відомості формуються з урахуванням кодів категорій застрахованих осіб, визначених у додатку 1 до цього Порядку, у якому, поряд з іншим, графа 09 рядок 035 Додатку 1 заповнюється платником єдиного внеску лише у випадках, передбачених переліком кодів типу нарахувань, зокрема, код типу нарахувань 1 - зазначається лише для осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, а єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої (виплаченого) за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона (він) нарахована (нарахований), а також для осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Графа 16 «Сума нарахованої заробітної плати (нарахованого доходу) у межах максимальної величини, на яку (який) нараховується єдиний внесок» Додатку 1 заповнюється щодо кожної окремої застрахованої особи.

Стосовно однієї застрахованої особи допускається декілька записів у Д1, якщо протягом одного звітного (податкового) періоду застрахованій особі були здійснені нарахування виплат за поточні та майбутні (відпускні, допомога у зв`язку з вагітністю та пологами), за минулі (тимчасова непрацездатність та перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і нарахування сум заробітної плати (доходу) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, а також за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду - сум середньої заробітної плати за вимушений прогул) періоди.

Кількість календарних днів перебування у трудових / цивільно-правових відносинах протягом звітного місяця не може зазначатися у звітному місяці за майбутні та минулі звітні періоди, за винятком відпустки, відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами і випадків поновлення на роботі особи за рішенням суду.

У графі «Нараховано єдиного внеску у звітному місяці» відображається сума нарахованого єдиного внеску за окремі категорії осіб, зазначених у рядках 1-4 цієї таблиці, яка обчислюється за кожну особу виходячи з розміру мінімального страхового внеску, що діє на день нарахування допомоги, грошового забезпечення або компенсації.

У разі коли період, за який розраховується єдиний внесок у застрахованої особи менше календарного місяця, внески розраховуються у розмірі, пропорційному календарним дням місяця, за який вони розраховуються.

В контексті визначення базового податкового періоду, в межах якого слід подавати вказану вище звітність, слід врахувати підпункт "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України, за змістом якого особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, Розрахунок (з розбивкою по місяцях звітного кварталу) до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду.

Аналогічна норма трактується в пункті 51.1 статті 51 ПК України.

За неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання такої звітності, у порядку та розмірах, встановлених Податковим кодексом України (п.7 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI).

Отже, відповідач є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач допустив протиправну бездіяльність та без законних на те підстав не нарахував, не обчислив і не сплатив єдиний внесок на загальнобов`язкове державне соціальне страхування щодо решти суми середнього заробітку, яку виплатив позивачу 29.11.2024 у розмірі 296209,81 грн, шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої (виплаченого) за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона (він) нарахована (нарахований).

Водночас, доводи апеляційної скарги Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції та жодним чином не спростовують висновків викладених у рішення суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги поданої представником позивача - адвокатом Чернявським Анатолієм Леонідовичем, варто зазначити, що колегія суддів враховує, що така подана в частині незгоди представника позивача із рішенням суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про розподіл судових витрат суд першої інстанції виходив із тих підстав, що представником не було надано суду докази сплати судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в сумі 18200,00грн.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до частин 1,7 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві представник позивача адвокат Чернявський А.Л. зазначив, що попередній розмір витрат на правову допомогу, пов`язану із розглядом справи судом першої інстанції складає 15 000,00грн.

Надалі, представником позивача до винесення рішення, було долучено до матеріалів справи документи, що підтверджують розмір витрат позивача на професійну правничц допомогу, серед яких, зокрема:

- договір про наданн правової допомоги № 5/22 від 02.09.2022;

- деталізований розрахунок витрат позивача за договором № 5/22;

- акт приймання-передачі виконаних робіт від 21.01.2025 за договором № 5/22;

- довідка № 2-5/22 від 02.09.2022;

- атестат доцента № 045034;

- диплом кандидата наук НОМЕР_2 .

Згідно з деталізованим розрахунком витрат, загальна вартість витрат на професійну правничу допомогу у межах справи № 580/12843/24 складає 18 200,00 грн

Факт надання позивачу правничної допомоги адвокатом Чернявським А.Л. підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 21.01.2025 за договором № 5/22.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів зазначає, що згідно із усталеною судовою практикою, відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20, від 05.03.2021 по справі № 200/10801/19-а та від 15.04.2021 по справі № 160/6899/20.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відстуні належні та достатні обґрунтування відповідача щодо неспівмірності зазначених витрат.

Урахуючи складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для компенсації витрат позивача на оплату правничої допомоги в розмірі 18200,00 грн, а тому рішення Черкаського окружного адміністративного суду в цій частині підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Водночас, апеляційна скарга представника позивача - Чернявського А.Л. є обгрунтованою та такою, що спростовує висновки суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Також, у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представником позивача зазначено про те, що судові витрати ОСОБА_1 , які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом Шостим апеляційним адміністративним судом апеляційним судом апеляційної скарги

Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 року у справі № 580/12843/24, складаються із витрати на професійну правничу допомогу. Попередній розрахунок таких витрат складає 16380,00 грн. ОСОБА_1 також подано апеляційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 року у справі № 580/12843/24 в частині відмови суду першої інстанції у стягненні на користь позивача понесених ним судових витрат. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс та очікує понести позивач, складає 24570,00 грн. Остаточний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу та докази, що підтверджують розмір цих витрат, буде подано до суду в порядку, визначеному КАС України, після встановлення остаточного (повного) переліку процесуальних дій представника позивача, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, зокрема, після отримання позивачем відзиву відповідача на його апеляційну скаргу та визначення необхідних та доцільних процесуальних дій представника позивача.

09.06.2025, під № 13689 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів, за змістом якого, просить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану розглядом Шостим апеляційним адміністративним судом справи № 580/12843/24 у сумі 40040,00 грн. (сорок тисяч сорок гривень 00 коп.). Факт виконання адвокатом Чернявським А.Л. зазначених вище робіт з надання позивачу правничої допомоги підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 08.06.2025. Акт підписано у сторонами в електронній формі, шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису в порядку, визначеному Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Копії інших доказів, які підтверджують обґрунтованість розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу, у тому числі договору про надання правової допомоги від 05.09.2022 № 5/22, додаткової угоди від 03.12.2023, диплома кандидата юридичних наук та атестата доцента адвоката Чернявського А.Л., подавалися до суду першої інстанції та знаходяться в матеріалах справи.

Також, від відповідача надійшло до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому наголошено на тому, що надані послуги адвоката не співмірні, ані зі складністю справи, ані з часом затраченим на виконання відповідних послуг, ані з обсягом наданих адвокатом робіт. Крім того, відповідач зауважує на складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часі, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсязі наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Справа розглядалася за правилами спрощеного письмового провадження, тобто, ознак складної не мала, розгляд апеляційних скарг ухвалено розглядати також в порядку письмового провадження, без участі сторін.

Дослідивши подані заявником документи на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язану з розглядом апеляційних скарг у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що такі витрати є доведеними.

З урахуванням наведеного, виходячи з наданих заявником доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційних скарг, враховуючи, що розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні, сторонами не було надано нових пояснень чи доказів під час апеляційного перегляду, заявлена сума послуг адвоката не співмірна зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу з 40040 грн до 10000 грн, що відповідає принципам розумності та співмірності.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає підлягає залишенню без змін. Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відмови у розподілі судових витрат, а тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача - Чернявського А.Л. - зодовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради щодо не нарахування, не обчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 у розмірі 475400,34 грн. та зобов`язання Департамент управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради нарахувати, обчислити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 до 01.08.2023 у розмірі 475400,34грн та сплатити його з урахуванням раніше виплачених сум. - залишити без змін.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року в частині відмови у розподілі судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву представника позивача - Чернявського А.Л. про стягнення витрат на професійну правничц допомогу - задовольнити.

Стягнути з Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 18200 (вісімнадцять тисяч двісті гривень) грн.

Стягнути з Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко