Справа № 460/840/24
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2025 року м. Рівне №460/840/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 до 2022 року, за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 2020, 2021, 2022 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 року до 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Позов обґрунтовано тим, що при звільненні відповідачем виплачена позивачу компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2023 рік, однак не здійснено розрахунок за невикористані дні відпустки за попередні періоди.

Ухвалою суду від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, для осіб рядового і начальницького складу Національної поліції України чинне законодавство передбачає виплату компенсації виключно за відпустку, яка не використана в році звільнення. Оскільки позивач звільнений з посади 24.10.2023, відповідач зобов`язаний був виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку виключно за 2023 рік. Позивачем за період з 02.05.2019 до 01.11.2023 було використано частину відпустки у відповідній кількості днів. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 02.05.2019 по 01.11.2023 проходив службу оперуповноваженим відділу моніторингу та загального контролю у Рівненському управлінні Департаменту внутрішньої служби безпеки Національної поліції України, що підтверджується послужним списком Міністерства внутрішніх справ України №(М-211 (а.а.с.12-17).

Наказом начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 24.10.2023 №389о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 01.11.2023 з виплатою компенсації за 25 діб невикористаної щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2023 році та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік (а.с.10).

Згідно з повідомленням про нараховані та виплачені суми при звільненні, ОСОБА_1 нараховано та виплачено, зокрема, компенсацію за 40 днів невикористаної відпустки в сумі 41034,67грн (а.с.11).

Вважаючи, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши грошову компенсацію за невикористані відпустки, допустив протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

За приписами ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно з ст.74 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі також - Закон №504/96-ВР), установлюються такі види відпусток:

1)щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2)додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3)творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях

4)соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5)відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон № 580-VIII).

Згідно з ч.1 ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ст.92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону № 580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Положення Порядку та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Абзацами 7-8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Проаналізувавши зазначені законодавчі положення, суд звертає увагу на те, що нормами Закону №580-VIII не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року та не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право поліцейському використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до вже зазначених ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР і ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні основної відпустки.

Цей висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19. Надалі, позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 23.09.2021 у справі №520/12296/2020, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.

За приписами ст.16-2 Закону №504/96-ВР, зокрема, учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII), учасникам бойових дій надаються така пільга як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Вирішуючи питання щодо права позивача на отримання компенсації за невикористані дні відпустки як учасника бойових дій, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 за результатом розгляду зразкової справи №620/4218/18 (№Пз/9901/4/19), переглянутої Великою Палатою Верховного Суду та залишеною без змін, згідно з якою касаційний суд дійшов висновку, що норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. При цьому суд вважав, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Суд звертає увагу на те, що позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 року до 2022 рік, за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2019, 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Як встановлено судом, відповідно до довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, від 02.02.2024 №93, ОСОБА_1 використав щорічну відпустку у період з 02.05.2019 до 31.12.2019 32 доби (за 2019 рік), з 01.01.2020 до 31.12.2020 21 добу (за 2019 рік), 01.01.2021 до 22.03.2021 21 добу (за 2020 рік). Додаткова відпустка відповідно до статті 16-2 Закону України " Про відпустки" та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2020 та 2023 роки використана у повному обсязі (а.с.44).

Таким чином, позивачем під час служби в поліції не було використано:

- щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік - 9 календарних днів, за 2021 рік - 30 календарних днів, за 2022 рік - 30 календарних днів;

- додаткової відпустки із збереженням заробітної плати відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII, зокрема, за 2019 рік - 14 календарних днів, за 2021 рік - 14 календарних днів та 2022 рік - 14 днів.

Відповідачем нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та щорічної основної оплачуваної відпустки здійснено не було.

Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність, чим порушив порушив гарантоване законодавством України право позивача як поліцейського на належний соціальний захист.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права позивача належить захистити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити зазначену компенсацію.

Що стосується інших видів додаткових відпусток, то позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його права на такі відпустки, не зазначено виду відпусток, виплатити грошову компенсацію за які він просить зобов`язати відповідача. Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України також не надано суду жодних доказів щодо інших видів додаткових відпусток, на які позивач мав право під час служби в поліції.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022 роки та за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 01 листопада 2023 року.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019, 2021, 2022 роки та за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 01 листопада 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул.Богомольця, буд.10, м.Київ, 01601; ідентифікаційний код юридичної особи 40116086).

Рішення складено 25 липня 2025 року.

Суддя О.М. Дудар