Справа № 640/8388/22
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 липня 2025 року Справа №640/8388/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо виконання рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року по справі № 757/68573/17-ц за заявою ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Державну казначейську службу України виконати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року по справі № 757/68573/17-ц щодо стягнення з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України через Державну казначейську службу 371 938,93 грн. у відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року по справі № 757/68573/17-ц було стягнуто з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України через Державну казначейську службу 371 938,93 грн 93 коп у відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

На виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року по справі № 757/68573/17-ц судом видано виконавчий лист від 14 грудня 2021 року, в якому боржником визначено Державну казначейську службу України. Вказаний виконавчий лист пред`явлено для виконання до Державної казначейської служби України 20 січня 2022 року.

Проте Державна казначейська служба України досі не виконала вказане рішення, оскільки законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої терористичним актом, з огляду на що, після встановлення у Державному бюджеті України відповідних бюджетних асигнувань Казначейство здійснить заходи щодо безспірного списання коштів.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, оскільки він не може бути позбавлений захисту своїх прав та відшкодування шкоди у зв`язку із відсутністю правового механізму.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

29 липня 2022 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Закон про гарантії поширюється виключно на обмежене коло рішень суду про стягнення коштів, а саме на рішення, стягнення за якими відбувається з визначеного кола суб`єктів, зокрема, державного органу. Натомість Закон про гарантії не поширюється на виконання рішень суду щодо стягнення коштів з Держави Україна (Державного бюджету України).

Представник відповідача звертає увагу, що Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» не передбачені видатки для відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом (Закон України «Про боротьбу з тероризмом»).

На думку представника відповідача бездіяльність Казначейства не може бути визнана за цим позовом, оскільки незалежні фактори (а саме відсутність відповідних видатків у законі про Державний бюджет України) становлять перешкоди у виконанні виконавчих листів по вказаній категорії справ, зокрема, на користь позивача.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

09 квітня 2025 року проведений автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа № 640/8388/22 передана на розгляд судді ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження від 16.05.2025 року № 295, у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_2 з посади, здійснений повторний автоматичний розподіл даної справи, в результаті якого ця справа передана на розгляд судді Лазарєву В.В.

20 травня 2025 року справу № 640/8388/22 прийнято до провадження судді Лазарєва В.В.

У відповідності до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та веденням активних бойових дій на території Донецької області, задля збереження життя та здоров`я учасників справи, працівників суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи в дистанційному режимі.

З огляду на викладене, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2019 року у справі №757/68573/17-ц, стягнуто з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України через Казначейство за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 371938,93 грн у відшкодування майнової шкоди та 100000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позивачем направлено до Державної казначейської служби України заяву про виконання рішення по справі № 757/68573/17-ц.

Листом Державної казначейської служби України № 5-06-06/6696 від 06.06.2022 року позивача повідомлено, що станом на сьогоднішній день законодавством не визначено джерело та порядок виплати грошової компенсації особам, яким спричинено шкоду в результаті вчинення терористичного акту під час проведення терористичної операції.

З метою вжиття заходів щодо виконання судових рішень по зазначеній категорії справ Казначейство постійно звертається з листами до Міністерства фінансів України, із пропозиціями щодо необхідності передбачення у державному бюджеті бюджетних призначень для відшкодування шкоди заподіяної громадянам терористичним актом.

Позивачу повідомлено, що з огляду на вищезазначене, після встановлення у Державному бюджеті України відповідних бюджетних призначень Казначейство здійснить заходи щодо безспірного списання коштів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

З аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до вимог статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

На підставі частини першої статті 431 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною першої статті 446 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 453-1 Цивільного процесуального кодексу України якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

Якщо відповідачем є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд під час ухвалення рішення суду за письмовою заявою позивача може зобов`язати такого відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення незалежно від характеру спору.

На підставі частин першої та другої статті 453-4 Цивільного процесуального кодексу України за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 453-2 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. (…)

Відповідно до частини третьої статті 453-4 Цивільного процесуального кодексу України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу, а також додатково може встановити новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Як зазначено частиною четвертою статті 453-4 Цивільного процесуального кодексу України якщо боржником є юридична особа та суд зобов`язав подати звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, захід процесуального примусу у виді штрафу застосовується до такого керівника.

Відповідно до частини сьомої статті 453-4 Цивільного процесуального кодексу України якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але боржником судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 453-2 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених вище норм Цивільного процесуального кодексу України підстави для висновку, що приписами статей 453-1, 453-4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах: зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу.

Вказані правові норми Цивільного процесуального кодексу України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності боржника, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Цивільному процесуальному кодексі України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до Цивільного процесуального кодексу України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

При цьому суд звертає увагу, що питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи, фактичною підставою для звернення до суду з новим позовом є незгода позивача із бездіяльністю Державної казначейської служби України щодо виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2019 року у цивільній справі №757/68573/17-ц.

Натомість, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту порушеного права є одним із способів виконання рішення суду у справі №757/68573/17-ц.

Таким чином, між сторонами у справі № 640/8388/22 не виник новий спір, а заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення у справі № 757/68573/17-ц.

Наявність спеціальних правових норм ЦПК України (ст.ст. 453-1, 453-4), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії необхідно закрити.

За приписами частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз`яснює позивачу, що дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 132 Кодексу).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі Закон № 3674-VI).

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, у відповідності до норм чинного законодавства сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі викладеного, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Лазарєв