Справа № 420/31520/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31520/23

Суддя першої інстанції: Білостоцький О.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 16.12.2024

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Ступакової І.Г., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

15.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії щодо безпідставного утримання з виплаченого йому грошового забезпечення за період з липня по серпень 2022 суми додаткової винагороди, виплаченої за період проходження служби з 24.02.2022 по 31.04.2022 відповідно до Постанови №168 від 28.02.2022, у розмірі 70361,31грн.; стягнення сум додаткової винагороди у розмірі 70361,31грн., 7809грн. втрат від інфляції та 2116,63грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.02.2022 позивач був мобілізований до лав ЗСУ, зарахований до особового складу та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). При цьому, з 05.03.2022 позивач знаходився в м.Херсон під окупацією до 18.04.2022. Після здійснення виходу з окупації в м.Миколаїв, позивач продовжував брати участь у бойових діях. За період з 24.02.2022 по 30.04.2024, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу здійснено виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168. Але, в подальшому, нараховані кошти були протиправно військовою частиною НОМЕР_2 утримані з сум його додаткової винагороди, виплачених за період з липня по вересень 2022 у загальному розмірі 70361,31грн.

Відповідачі позовні вимоги не визнають, та зазначають, що утримання виплаченого грошового забезпечення з ОСОБА_1 здійснюється за згодою останнього згідно поданого ним рапорту про повернення переплати грошового забезпечення за травень 2022 суми додаткової винагороди у розмірі 70361,31грн. Крім того, позивачем не доведено безперервного проходження служби у спірний період.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у задоволенні позову відмовлено, з підстав відсутності доказів (наказів в/ч НОМЕР_1 , в якій проходив службу позивач) про виплату йому додаткової винагороди в розмірі 30000грн. в повному обсязі (безперервне проходження служби). Разом з тим, судом першої інстанції прийняв до уваги рапорт позивача до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач не заперечує щодо утримання з нього переплати за травень місяць в розмірі 70361,31грн. з суми додаткової винагороди.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи помилково не врахував, що у період з 24.02.2024 по 30.04.2022 позивачу було правомірно нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 70361,31грн., яка не була переплатою, оскільки у вказаний період він приймав безпосередню участь у здійсненні заходів щодо національної безпеки і оборони країни, відсічі і стримуванні збройної агресії рф, у м.Херсон та м.Миколаїв. Однак, як зазначає апелянт, після її отримання 11.05.2022 від ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також командування військової частини НОМЕР_1 надійшла «оманлива пропозиція-наказ» про написання вищезазначеного рапорту. При цьому, не володіючи інформацією щодо підстав для нарахування додаткової винагороди, визначеною Постановою №168, «під умовним тиском» він підписав такий рапорт, на підставі чого спірна сума була протиправно вирахувана з його грошового забезпечення за період з червня по серпень 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією та призначений начальником групи планування військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується п.4.44 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №17. /а.с.13/

До 01.08.2022 військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після 01.08.2022 на фінансовому забезпечення у військової частини НОМЕР_2 . /а.с.60/

Як зазначає позивач, у період з 24.02.2022 по 30.04.2024, він приймав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в м. Херсоні та м.Миколаєві.

З 18.04.2022 позивач здійснив вихід з окупації на підконтрольну ЗСУ територію в м.Миколаїв, що підтверджується довідкою від 18.04.2022 №4801- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. /а.с.12/

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2022 №26 ОСОБА_1 визнано таким, що прибув з тимчасово окупованої території АДРЕСА_1 у службове відрядження до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) з 01.05.2022.

Крім того, п.2 вищевказаного наказу було внесено зміни до п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 №17, а саме викладено його у новій редакції, зокрема, відомості відносно позивача закріплені за п.4.45, замість п.4.44. /а.с.63-64/

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.05.2022 №13, було наказано виплатити позивачу додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 30000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 24.02.2022 по 30.04.2022. /а.с.15/

На підтвердження виплати додаткової винагороди, визначеної вказаним наказом, позивачем надано до суду скріншот про зарахування 11.05.2022 від ІНФОРМАЦІЯ_3 грошового забезпечення у розмірі 69306,03грн. /а.с.16/

Разом з тим, за твердженням позивача, у липні, серпні та вересні 2022 з нього частково утримувались (недоплачувались) грошові кошти, а саме: у липні 2022 30000грн., у серпні 2022 25000грн., у вересні 2022 15 361,31грн., загалом 70361,31грн.

Під час розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_2 надано до суду копію рапорту позивача, адресованого командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому ОСОБА_1 не заперечує щодо утримання переплати за травень місяць в розмірі 70361,31грн. з суми додаткової винагороди. Вказаний рапорт було погоджено бухгалтером ФЕС та проставлено його резолюцію «до виконання» з підписом. /а.с.184/

Відповідно до картки особового рахунку позивача, йому нараховувалась «премія захисникам» у наступному розмірі: у червні 30000грн., у липні 2022 0 грн., у серпні 2022 5000грн., у вересні 2022 14638,69 грн. /а.с.19/

Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 про доходи позивача від 02.07.2024 №1279 у липні вересні 2022 було нараховано «додаткова винагорода/премія захисникам», а саме: у липні 2022 загалом 37186,77грн., в т.ч. інші нарахування - 20395,20грн.; у серпні 2022 загалом 31315,69грн., в т.ч. інші нарахування 14638,69грн.; у вересні 2022 загалом 46677грн., в т.ч. інші нарахування 30000грн. /а.с.109/

Відповідно до витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2022 №49, від 03.09.2022 №75, від 03.09.2022 №96, наказано виплатити особовому складу військової частини додаткову винагороду в розмірі 30000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, окрім військовослужбовців зазначених в п.2 цих наказів. У додатках до наказів ПІБ позивача не зазначено. /а.с.20-26/

Позивач, вважаючи, що йому безпідставно недораховано (утримано) додаткову винагороду, визначену Постановою №168 від 28.02.2024 у липні-вересні 2022, на яку він має право з огляду на наявність наказів військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2022 №49, від 03.09.2022 №75, від 03.09.2022 №96 про нарахування такої винагороди у повному розмірі, враховуючи відсутність дисциплінарних стягнень, які можуть бути підставою для невиплати/часткової виплати додаткової винагороди, звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 4 ст.9 Закону України №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2, п.3 постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Так, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивачу згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 з додатками №49 від 05.08.2022, №75 від 03.09.2022, №96 від 01.10.2022 у період з липня по вересень 2022 визначено нарахування додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168 у розмірі 30000грн. пропорційно в розрахунку на місяць проходження служби, та, з огляду на відсутність щодо нього застосування будь-яких дисциплінарних стягнень, останній вважає, що військовою частиною НОМЕР_2 (на її фінансовому забезпеченні перебувала військова частина НОМЕР_1 , в якій проходив службу позивач) безпідставно утримувались (недоплачувались) кошти у загальному розмірі 70361,31грн. З міркувань позивача, зазначених у позовній заяві, недоотримана (безпідставно утримана) сума є різницею між виплаченим грошовим забезпеченням за період з липня по вересень 2022 (липень 0грн., серпень 5000грн., вересень 14638,69грн., що становить у загальному 19638,69грн.) та сумою, що на його думку, підлягає до виплати 90000грн. (3міс.х 30000грн.).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що першочерговим питанням, яке підлягає перевірці в даній справі, є встановлення наявності/відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди на підставі п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за спірний в даній справі період з липня по вересень 2022, пропорційно в розрахунку на місяць.

Указом Президента України №64 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), якою п. 1 (у редакції станом на 19.07.2022) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, Постановою №168 (у реакції на момент спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовці ЗСУ, мають право на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абз.2 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за №382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови №168, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (застосовується з 01.06.2022).

Пунктом 2 Окремого доручення було встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах 30000грн. - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Пунктом 5 Окремого доручення установлено виплату додаткової винагороди у розмірі, зокрема, 30000грн. здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.6 Окремого доручення від 23.06.2022).

За аналізом наведених норм можна дійти висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000грн. є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець. При цьому, така виплата має здійснюватися військовослужбовцям на період дії воєнного стану та без прив`язки до безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної без пеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

Сторонами не заперечується, що у період з липня по вересень 2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2022 №49, від 03.09.2022 №75, від 03.09.2022 №96, наказано виплатити особовому складу військової частини додаткову винагороду в розмірі 30000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.07.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, окрім військовослужбовців зазначених в п.2 цих наказів. /а.с.20-26/

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів апеляційного суду, у переліку осіб, згідно додатків до вказаних наказів, позивача не зазначено, що свідчить про право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000грн. у період з липня по вересень 2022.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (надалі Порядок №260; у редакції на момент спірних правовідносин від 15.04.2022).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення вплачується, зокрема, щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з листа Департаменту фінансів МФУ від 26.07.2022, військова частина НОМЕР_1 , де проходив службу позивач, до 01.08.2022 перебувала на фінансовому забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після 01.08.2022 на фінансовому забезпечення у військової частини НОМЕР_2 . /а.с.60/

Так, згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2024 №1279 та картки особового рахунку військової частини НОМЕР_1 позивачу було нараховано та виплачено: за липень 2022 (виплачено у серпні) 37186,77грн., в т.ч. додаткова винагорода 20395,20грн. (у картці особового рахунку зазначено у розмірі 5000грн.); за серпень 2022 (виплачено у вересні) 31315,69грн., в т.ч. додаткова винагорода 14638,69грн.; за вересень 2022 (виплачено у жовтні) 46677грн., в т.ч. додаткова винагорода 30000грн. /а.с.109, 14 з.б./

Таким чином, за вересень 2022 позивачу виплачено 30000грн. додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та Окремого доручення МОУ №219/з/29 від 23.06.2022, тобто у повному розмірі.

Стосовно періоду з липня по серпень 2022, позивачу було нараховано додаткову винагороду у загальному розмірі 19638,69грн., тобто не дораховано 40361,31грн. з 60000грн. (2міс.х30000грн.).

У позовній заяві позивач наголошував про утриману (недоплачену) суму в розмірі 70361,31грн. за період з липня по серпень 2022, при цьому, в апеляційній скарзі вказує вже інший період з червня по серпень 2022.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що сума 70361,31грн. складається з невиплачених коштів: за червень 2022 (мали бути виплачені у липні) 0 грн. (не виплачено 30000грн.); за липень 2022 (виплачені у серпні) 5000грн. (не виплачено 25000грн. з 30000грн.); за серпень 2022 (виплачені у вересні) 14638,69грн. (не виплачено 15361,31грн. з 30000грн.).

Тобто, заявивши позовні вимоги, позивач, на підставі картки грошового забезпечення, не врахував того фактору, що виплата його грошового забезпечення у поточному місяці здійснювалась за попередній, що стало наслідком помилкового обрахунку заявленого в позові періоду з липня по вересень 2022 замість вірного з червня по серпень 2022.

Як зазначалось вище, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався рапортом позивача (без зазначення дати, вх./вих. номеру), відповідно до якого останній не заперечує щодо утримання з суми його додаткової винагороди переплати за травень місяць в розмірі 70361,31грн., внаслідок чого встановив, що вказана сума співпадає із розміром коштів, невиплачених позивачу у період з червня по серпень 2022.

В апеляційній скарзі, позивач наголошує на тому, що утримана сума з його грошового забезпечення була законно набута за час проходження військової служби у період з 24.02.2022 по 30.04.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 №13, при цьому, не заперечуючи факт існування рапорту, вказує, що такий документ не є належною законною підставою для утримання виплачених коштів.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта та зазначає, що відповідно до витягів з наказів військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №17 та №26 від 01.05.2022, яким внесено зміни до наказу від 24.02.2022 №17, ОСОБА_1 з 24.02.2022 зараховано на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 . /а.с.13, 182/

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №13 від 01.05.2022 наказано виплатити позивачу додаткову винагороду на період воєнного стану у розмірі 30000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 24.02.2022 по 30.04.2022. /а.с.15/

З урахуванням наведеного, враховуючи, що вказані накази командира військової частини НОМЕР_1 є чинними (не скасовані та в судовому не оскаржені), суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач на законних підставах набув право на отримання додаткової винагороди, визначеною Постановою №168 від 28.02.2024 у розмірі 30000грн. пропорційно часу проходження служби з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Відповідно до ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 затверджена Інструкція з діловодства у Збройних Силах України (діяла на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Інструкція), яка встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.

Відповідно до п.2.1.6 Інструкції, наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності. Наказ містить норми, обов`язкові для виконання підлеглими.

Рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до п.2.2.4. Інструкції №124, у військових частинах (установах) Збройних Сил України, зокрема, видаються: накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині).

Пунктом 2.9.1.6. Інструкції №124 визначено, що накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Факт і дата надходження документа до відповідального підрозділу військової частини (установи) обов`язково фіксується (п.3.7.5 Інструкції).

Згідно п.3.8.1 Інструкції документи, адресовані командирам (керівникам) військових частин (установ), а також такі, в яких не зазначено конкретної посадової особи або підрозділу військової частини (установи) як адресата, підлягають попередньому розгляду в службах діловодства військової частини (установи).

Згідно п.3.11.6 Інструкції, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби. При цьому відповідальні особи з ведення діловодства військової частини повинні прийняти рапорти та зареєструвати їх у журналі вхідної кореспонденції. До того ж, у будь-якому випадку, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

В контексті зазначених положень, у сукупності з обставинами даної справи, колегія суддів зазначає, що відповідачі, здійснюючи утримання сум додаткової винагороди з грошового забезпечення позивача, не надали до суду жодних доказів, які б слугували підставою для вчинення таких дій. При цьому, рапорт позивача, який, зокрема, не містить ідентифікації щодо дати його написання, реєстрації, а також дати проставлення резолюції «до виконання», не можна вважати належним доказом, тобто як підставу для утримання грошових сум, без видання відповідного наказу командира військової частини.

Можливість утримання грошового забезпечення передбачена положеннями Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 160-IX.

Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

При цьому, в даній справі утримання з позивача додаткової винагороди не обумовлено заподіянням позивачем відповідачам шкоди та не пов`язано з притягненням його до матеріальної відповідальності, тобто станом на червень липень 2022 відповідачі не мали повноважень щодо утримання з позивача матеріальної шкоди.

Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази чи пояснення сторін щодо наявності підстав/причин/мотивів/аргументів для відрахування з грошового забезпечення позивача спірних сум додаткової винагороди, окрім як посилання на його рапорт.

Згідно п.п.13, 14 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає, крім випадків повернення сум грошової допомоги (при звільненні з військової служби) у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до чинного законодавства України. Грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Таким чином, у спірних правовідносинах здійснені відповідачами дії щодо утримання (в період з червня по серпень 2022) з грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, яка була йому нарахована та виплачена за період проходження служби з лютого по квітень 2022, прямо суперечать п.13 Розділу І Порядку №260, та є протиправними.

Також, колегія суддів вказує, що відповідно до вимог ст.1215 ЦК України заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, надані фізичній особі як засіб до існування, не підлягають поверненню, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц висловила правову позицію, що у ст.1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів робить висновок, що відповідачами не доведено факту здійснення рахункової помилки при обчисленні та нарахуванні позивачу додаткової винагороди за період з лютого по квітень 2022, а також не спростовано законність підстав набуття позивачем спірних сум під час проходження ним військової служби у військовій частина НОМЕР_1 , тобто не доведено недобросовісність позивача, як набувача коштів.

На підставі наведеного, у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, посилаючись на існування у відповідачів правових підстав для утримання з позивача сум додаткової винагороди, набутих ним за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2022 по 30.04.2022, дійшов помилкових висновків, що таке утримання може бути здійснено на підставі рапорту позивача, оскільки підставою для вчинення відповідних дій (відрахування/утримання сум) має бути саме документ розпорядчого характеру (наказ) командира військової частини, який в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за загальним правилом, суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає недостатність обраного позивачем способу захисту його прав.

Такі положення процесуального закону були предметом обговорення у Верховному Суді України, який, у постанові Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення», зазначав, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022 у справі №160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Колегія суддів також звертає увагу, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (ст.2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (ст.13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні «Пантелеєнко проти Україн» (заява № 11901/02, п. 77) з посиланням на ст.13 Конвенції зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ефективним та належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 , військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані за період з червня 2022 по серпень 2022 року суми додаткової винагороди, які підлягали йому до виплати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 300000грн. пропорційно в розрахунку на місяць, набутих за час проходження ним військової служби з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 , з урахуванням виплачених сум.

Решта позовних вимог є передчасними, а тому не підлягаючими задоволенню.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.

Судові витрати відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та стягнення грошових сум задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо безпідставного утримання з грошового забезпечення позивача сум додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року у розмірі 300000грн., набутих ним за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року, пропорційно в розрахунку на місяць, за період з червня 2022 року по липень 2022 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані за період з червня 2022 по липень 2022 року суми додаткової винагороди, які підлягали йому до виплати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 300000грн. пропорційно в розрахунку на місяць, набутих за час проходження військової служби з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо безпідставного утримання з грошового забезпечення позивача сум додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року у розмірі 300000грн., набутих ним за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року, пропорційно в розрахунку на місяць, за серпень 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані за серпень 2022 року суми додаткової винагороди, які підлягали йому до виплати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 300000грн. пропорційно в розрахунку на місяць, набутих за час проходження військової служби з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: І.Г. Ступакова

Суддя: О.В. Яковлєв