Справа № 320/14623/25
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 липня 2025 року м. Київ № 320/14623/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Окружного адміністративний суд міста Києва про визнання протиправними дій.

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окружного адміністративний суд міста Києва про визнання протиправними дій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк на усунення недоліків.

26.05.2025 року від позивача на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року надійшла заява про поновлення процесуального строку.

У вказаній заяві позивач посилається на те, що про порушення своїх прав щодо виплати суддівської винагороди дізнався у лютому 2025 року, з довідки начальника відділу планово-фінансової діяльності та звітності Окружного адміністративного суду міста Києва про розмір нарахованої та виплаченої суддівської винагороди, отриманої за його запитом, а тому строк необхідно рахувати з цього моменту.

Крім того, позивач зазначає, що раніше йому не було відомо про складові його посадового окладу за вказаний період діяльності на посаді судді у 2024-2025 роках, оскільки виплата суддівської винагороди здійснювалася щомісяця декількома частинами шляхом перерахування відповідної суми на банківську картку, а одночасне надання (направлення) судді розрахунку при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди з боку відділу планово- фінансової діяльності та звітності Окружного адміністративного суду міста Києва не передбачено та не здійснювалося.

Також, у заяві про поновлення строку зазначається, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі №320/14813/24 було встановлено порядок нарахування та виплати позивачу у 2024 році (за період січень-березень) суддівської винагороди, а тому позивач мав правомірні очкування на застосування аналогічного підходу відповідачем та ДСА України щодо її виплати у квітні-грудні 2024 року.

Дослідивши дану заяву, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому "повинен" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Суд наголошує на тому, що отримання відповіді на запит не змінює момент, з якого позивач повинен дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки суддівська винагорода підлягає виплаті щомісячно, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує, отже про порушення свого права щодо отримання суддівської винагороди не у повному обсязі, позивач повинен був дізнатися при отриманні суддівської винагороди не пізніше останнього числа кожного місяця, в якому така винагорода мала бути виплачена.

Позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено виплату грошового забезпечення, з яких складових воно складається, як обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.

Отже, з дня отримання виплати особою, якій вона здійснюється вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулася до уповноваженої особи із заявою про надання їй відповідної інформації.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого законом строку звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 29.09.22р по справі №500/1912/22, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

У свою чергу, частини перша та друга статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 12-2 Закону України "Про правий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Частинами першою та другою цього ж Закону визначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Отже, навіть в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена.

Таким чином, посилання позивача на введення на території України воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду, за умови роботи (функціонування) суду, в провадженні якого перебуває відповідна адміністративна справа, оскільки позивач не надає суду жодних доказів про неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк саме внаслідок запровадженого воєнного стану, а також доказів того, яким чином введення воєнного стану впливає на можливість вчинення процесуальних дій.

Отже, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Верховний Суд в ухвалі від 01.08.2022 по справі № 802/118/17-а наголосив, що посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло та обумовило пропуск строку.

Суд не вважає зазначені причини пропуску строку для звернення з позовом до адміністративного суду поважними, оскільки позивачем не вказано обставин, які унеможливили виконання позивачем процесуальних дій протягом установленого законом строку.

В діях суду відсутній "надмірний формалізм", оскільки інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не свідчать про наявність поважних причин пропуску процесуального строку та підстав для його поновлення.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Окружного адміністративний суд міста Києва про визнання протиправними дій, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Терлецька О.О.