Справа № 420/32290/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32290/24

Категорія 111030000Головуючий у суді І інстанції: Бойко О.Я. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2024, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2024, мотивуючи його тим, що не є об`єктом оподаткування: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку; ( в редакції до 16.03.2024 року) (п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. В порушення п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, Головне управління ДПС в Одеській області надіслало податкові повідомлення рішення № 0-1509-UA0027628, № 0-1509-UA0027628 за податковий період 2023 рік, після 01 липня 2024 року, а саме 30 серпня 2024 року, тобто через 2 місяці після визначеного законодавцем терміну. В податковому повідомленні-рішенні № 0-1509-UA0027628 не зазначило адресу місцезнаходження об`єкта нежитлової нерухомості. В податковому повідомленні-рішенні № 0-1509-UA0027628 визначили зобов`язання за «податковий період 2023» рік при цьому право власності на частину об`єкту нерухомості виникло у нього лише після отримання в дар об`єкту 07.03.2023 року. Враховуючи вищевикладене, відповідач не мав правових підстав для нарахування позивачу на вказані об`єкти нерухомості податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2024 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Класифікатора ДК 018-2000, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 ПКУ. Отже ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та є членом ФГ «Ольвія», яке є сільськогосподарським товаровиробником, яке займається виробництвом сільськогосподарської продукції, а саме: здійснюю: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульб. Крім того, відповідач в податковому повідомленні-рішенні № 0-1509-UA0027628 визначив зобов`язання за «податковий період 2023» рік, при цьому право власності на частину об`єкту нерухомості виникло у нього лише після отримання в дар об`єкту 07.03.2023 року.

Головним управлінням ДПС у Одеській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що оскаржувані ППР було направлено платнику рекомендованим листом на податкову адресу позивача. Рекомендоване повідомлення було повернуто до Головного управління ДПС в Одеській області з відміткою про вручення від 05.09.2024. ОСОБА_1 заяву на проведення звірки по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до Головного управління ДПС в Одеській області не подавав.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із даними Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 25.10.2024 року об`єкт нерухомості за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 210, за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єктом права власності є ОСОБА_1 , дата державної реєстрації: 07.03.2023, вид спільної власності: спільна часткова, розмір частки: 1/2.

26.06.2024 року відповідач склав податкове повідомлення-рішення № 0-1509-UA0027628, відповідно до якого визначено позивачу суму податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки. сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 3 647,31 грн.

Згідно із даними Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 25.10.2024 року об`єкт нерухомості за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 210, за адресою: АДРЕСА_2 , суб`єктом права власності є ОСОБА_1 , дата державної реєстрації: 21.10.2016, вид спільної власності: спільна часткова, розмір частки: 1/2.

26.06.2024 року відповідач склав податкове повідомлення-рішення № 0-1509-UA0027628, відповідно до якого визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем: под на нерух майно, відмінне від зем ділянки сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 26 343,56 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не наведено та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту використання спірних нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб. Неповне зазначення адреси місцезнаходження об`єкта нежитлової нерухомості відповідачем не вплинуло та не могло вплинути на її правильність, відповідно не повинно породжувати правових наслідків для її дійсності.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Відповідно до підпункту 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 ПК України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 54. 5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 55.1 статті 55 ПК України повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до приписів підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до підпункту 266.10.1.а пункту 266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Класифікатора ДК 018-2000, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 ПКУ. Отже, ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та є членом ФГ «Ольвія», яке є сільськогосподарським товаровиробником, яке займається виробництвом сільськогосподарської продукції. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» міститься у статті 1 Закону України від 18 січня 2001 року № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Так, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно зі статтею 1 Закону України від 23 вересня 2008 року № 575-VI «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункті 5.3 статті 5 ПК України.

Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у згаданій вище постанові від 21 травня 2024 року у справі № 600/5153/23.

У постанові від 4 березня 2021 року у справі № 500/2782/18 Верховний Суд вказав, що з метою вирішення питання щодо застосування пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 23 січня 2025 року по справі №160/568/24 передбачена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Разом з тим, позивачем не наведено та не надано до суду жодних доказів на підтвердження факту використання спірних нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому підстави для звільнення від нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вказаний об`єкт відсутні.

Щодо посилання позивача, що відповідачем порушено строк надсилання податкових повідомлень-рішень про сплату суми/сум податку, посилаючись на пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, суд зазначає таке.

Відповідно пункту 266.10.2 статті 266 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Отже, винесення позивачу податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно п.п. 266.10.1.а. п. 266.10 ст.266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2025 року у справі № 160/568/24.

Судом встановлено, що спірні податкові-повідомлення рішення винесені 26.06.2024 та направлено на адресу позивача 11.08.2025 року.

Відповідно до п.п. 266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно, позиція позивача про порушення його права є недоведеною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2025 року у справі № 160/568/24.

Щодо доводів апелянта, що відповідач в податковому повідомленні-рішенні № 0-1509-UA0027628 визначив зобов`язання за «податковий період 2023» рік, при цьому право власності на частину об`єкту нерухомості виникло у нього лише після отримання в дар об`єкту 07.03.2023 року, суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Право власності на об`єкт нерухомості за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 210, за адресою: АДРЕСА_1 виникло у позивача 07.03.2023 року.

Як вбачається зі змісту податкового повідомлення-рішення від 26.06.2024 року № 0-1509-UA0027628, відповідач в детальному розрахунку зазначив дату державної реєстрації набуття права власності спірного об`єкту нерухомості 07.03.2023 року.

В стовпчику 9 детального розрахунку податкового повідомлення-рішення від 26.06.2024 року № 0-1509-UA0027628 зазначено: 0,75 з 01.01.2023 по 31.12.2023.

Згідно з примітками під детальним розрахунком в стовпчику 9 вказано ставку податку %.

Отже, відповідачем зазначено розмір ставки податку за 2023 рік, вказуючи період з 01.01.2023 по 31.12.2023, відтак доводи апелянта, що податкове зобов`язання позивачу нараховано за 2023 рік до набуття права власності є помилковими.

Щодо посилання позивача, що в податковому повідомленні-рішенні № 0-1509-UA0027628 не зазначено адресу місцезнаходження об`єкта нежитлової нерухомості.

Так, згідно зі змісту податкового повідомлення-рішення 26.06.2024 року № 0-1509-UA0027628 адресу місцезнаходження об`єкта нежитлової нерухомості вказано: Україна, Одеська обл., Біляївський р-н, місто Біляівка та дата державної реєстрації набуття право власності 21.10.2016 року.

Отже, дійсно, відповідачем вказано не повну адресу спірного об`єкта нерухомості, проте, з урахуванням зазначення дати державної реєстрації набуття право власності, можливо встановити щодо якого об`єкта нежитлової нерухомості позивача винесено податкове повідомлення-рішення.

Слід зазначити, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 1640/3394/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2024 належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року по справі № 420/32290/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький