Справа № 946/869/25
Суддя: Баннікова Н. В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/869/25
Провадження № 2-а/946/65/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Баннікової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Клопот М.П.,

розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду м. Ізмаїл адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 1/662 від 29.01.2025 накладено на нього штраф у сумі 17 000,00 грн. Відповідно до вказаної постанови 25 січня 2025 року о 11 год. 30 хв. під час дії особливого періоду, військового стану та мобілізації працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 було доставлено громадянина ОСОБА_1 , який не мав при собі військово-облікового документу, чим порушив п. 6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, тим самим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Позивач вважає постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 1/662 від 29.01.2025 щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення на нього штрафу у сумі 17 000,00 грн., протиправною. Зазначає, що 25.01.2025 у м. Ізмаїл він був зупинений представниками поліції для перевірки документів. Після перевірки документа, що посвідчує особу, поліцейські покликали, як далі стало відомо, представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , який висловив вимогу пред`явити військово-облікові документи для перевірки. На вимогу останнього він повідомив поліцейським та представнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не має з собою військового квитка та пред`явив для перевірки роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі, сформований адміністратором центру надання адміністративних послуг при уточненні ним облікових даних 03.07.2024, згідно з яким ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після цього, представник ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснив телефонний дзвінок ймовірно працівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 в ході якого було з`ясовано, що він дійсно перебуває в них на обліку та що ОСОБА_1 необхідно пройти медичний огляд. У зв?язку з цим, його доставили до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 без встановлення жодних фактичних обставин відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 763 від 25.01.2025, відповідно до якого 25 січня 2025 року о 11 год 30 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 через відсутній військово-обліковий документ, чим останній порушив правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, порушивши при цьому п. 1 п.п. 10-1 ПКМУ N? 1487 від 30.12.2022 року. Тобто, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Після складання протоколу йому повідомили, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 29.01.2025. Одразу ж, після прибуття 29.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для участі у розгляді протоколу про адміністративне правопорушення № 763 від 25.01.2025 позивачу без проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення, у порушення вимог ст. 279 КУпАП, був вручений вже заздалегідь роздрукований примірник постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 по справі про адміністративне правопорушення № 1/662 від 29.01.2025, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.

10.02.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі.

14.04.2025 року Т.В.О. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 до суду надав відзив, у якому зазначив, що з вимогами позовної заяви відповідач не згоден та зазначив, що 25 січня 2025 року о 11:00 до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 , як такого, у якого був відсутній військово-обліковий документ, тобто гр. ОСОБА_1 порушив п.1 п.п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тобто, своїми діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210' КУпАП. На підставі цього був складений протокол про адміністративне правопорушення № 763 від 25.01.2025 року стосовно гр. ОСОБА_1 . Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були доведені його права та обов?язки. Бажання отримати допомогу фахівця з права позивач не заявляв, бажання надати пояснення та зауваження під час складення протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 не виникало. Звертають увагу суду, що позивач ознайомившись зі змістом протоколу та будучі обізнаним, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210' КУпАП стало саме відсутність при собі, в тому числі і на момент складення протоколу, в ІНФОРМАЦІЯ_4 військово-облікового документу жодних зауважень та письмових пояснень не надав. Тобто відсутність претензій, зауважень та бажання надати якісь пояснення з його боку свідчить лише про те, що гр. ОСОБА_1 повністю визнав свою вину. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскаржувану постанову залишити в силі.

22.05.2025 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив з якого вбачається, що вказані доводи відповідача не відповідають дійсності, оскільки ним було пред`явлено для перевірки роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі, сформований адміністратором центру надання адміністративних послуг при уточненні позивачем облікових даних 03.07.2024. Проте, вказаний роздрукований військово-обліковий документ в електронному вигляді було проігноровано, як неналежний. У зв`язку з цим, просить постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, провадження закрити.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов просить задовольнити.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи представник не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно з частиною першою статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено матеріалами справи, 25.01.2025 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 763, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно якої, 25.01.2025 року о 11:30 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівниками поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 через відсутній військово - обліковий документ, чим він порушив правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів порушивши при цьому п. 1 п.п. 10-1 ПКМУ № 1487 від 30.12 2022 року. Своїми діями ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

29.01.2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 1/662 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17 000,00 грн.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону № 3543, особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

При цьому диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону № 3543.

Так, частина 6 статті 22 Закону №3543 передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

При цьому, в даній статті унормовано, що вимоги, зазначені у частині 6 статті 22, стосовно проведення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024, згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX.

Досліджуючи доводи позову про те, що додаток «Резерв+» є тим мобільним додатком через який формується військово-обліковий документ в електронній формі, суд установив таке.

За правилами пункту 2 Порядку № 559 військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

- в електронній формі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

- у паперовій формі на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №559.

Відповідно до вимог пунктів 6-7 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі формується засобами:

-електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням його мобільного додатка;

-державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони;

-порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації).

-військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.

У військово-обліковому документі в електронній формі відображається унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду (далі QR-код військово-облікового документа).

За правилами пункту 8-1 Порядку №559 QR-код військово-облікового документа містить відомості про військово-обліковий документ в електронній формі, які за допомогою відповідних технічних засобів можна відтворити у формі, придатній для зчитування, зокрема у візуальній.

Відповідно до пункту 9 Порядку №559 військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Згідно інформації, яка міститься на сторінці застосунку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, «Резерв+» це Електронний кабінет призовників, військовозобов`язаних та резервістів. До того ж, на цій сторінці у розділі «Якими нормативно-правовими актами регулюється функціонування «Резерв+» указано, що перш за все це Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 №1951-VIII (далі Закон №1951).

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону №1951 електронний кабінет це персональний кабінет (захищений відокремлений веб-сервіс), за допомогою якого призовнику, військовозобов`язаному, резервісту, який пройшов електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації про його персональні та службові дані, а також до послуг. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Аналіз викладених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що додаток «Резерв+» є тим мобільним додатком через який формується військово-обліковий документ в електронній формі, а дійсність сформованого військово-облікового документа підтверджується QR-кодом.

За таких обставин, пред`явлення мобільного додатку «Резерв+» є виконанням військовозобов`язаним вимог частини 6 статті 22 Закону №3543.

Так, як встановлено судом, позивачем надано роздруківку "Резерв+" сформовану 03.07.2024, 16:02, на якій наявна інформація з реєстру Оберіг, Військово-обліковий документ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де містяться відомості QR-коду, вказано, що останній перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (Кілія). Категорія обліку військовозобов`язаний. Номер в реєстрі ОБЕРІГ 4. Також вказано, що дані уточнено 03.07.2024 року.

Не є спростованими обставини, що ОСОБА_1 25.01.2025 року пред`явив представнику ІНФОРМАЦІЯ_3 електронний військово-обліковий документ, який був сформований в додатку «Резерв+», адже уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський зобов`язані, з 17.07.2024 року, здійснювати фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення).

Утім, ІНФОРМАЦІЯ_2 не надав до матеріалів справи жодних доказів не пред`явлення ОСОБА_1 25.01.2025 року військово-облікового документу.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин справи, суддя констатує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не довів правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Отож, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі задовольнити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/662 від 29 січня 2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за ч.3 ст.210-1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В.Баннікова