Справа № 200/4925/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2025 року Справа№200/4925/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії від 11.04.2025 року № 77;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 08.09.1986 року по 22.10.1998 року та з 02.11.1998 року по 29.12.2000 року та призначити пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, а саме з 04.04.2025 року;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нарахувати та виплатити пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, а саме з 04.04.2025 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 04.04.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.04.2025 року № 77, яке розглянуло заяву за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 років. Згідно з підрахунком управління страховий стаж становить 08 років 07 місяців 09 днів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 з 08.09.1986 по 22.10.1998 згідно довідки № 325 від 10.11.2000 та довідки № 325 від 17.11.2000, оскільки в довідках ім`я та по батькові скорочено, а також період роботи з 02.11.1998 по 29.12.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про застраховану особу.

З зазначених підстав позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки у трудовій книжці наявні записи про роботу у спірних періодах та вона не може нести відповідальність за сплату страхових внесків роботодавцем.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката позивача Васюка Миколи Миколайовича про звільнення від сплати судового збору, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу позовної заяви та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем 1 надано письмовий відзив від 14.02.2025 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів Фонду з заявами про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.09.2024 та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.02.2025 в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

04.04.2024 року позивач втретє звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення від 11.04.2025 року № 77 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу 60 років 07 місяців.

Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 становить не менше 31 років.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.

Положеннями частини 3 статті 26 Закону № 1058 установлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії складає 08 років 07 місяців 09 днів.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 необхідно: - досягнення особою віку, визначеного законом (60 років); - наявність необхідного страхового стажу роботи. Відсутність однієї з вказаних умов не породжує виникнення права на призначення пенсії.

З огляду на те, що у ОСОБА_1 відсутній встановлений законом необхідний страховий стаж, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії, Головне управління діяло виключно у спосіб та в межах своїх повноважень.

Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 років.

З зазначених причин відповідач 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем 2 не надано письмового відзиву, тому суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивач 04.04.2025 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке розглянуло заяву за принципом екстериторіальності від 11.04.2025 року № 77, позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 років.

За підрахунком відповідача 1 страховий стаж позивача становить 08 років 07 місяців 09 днів. Вік заявниці - 60 років 07 місяців.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача:

- з 08.09.1986 по 22.10.1998 згідно довідки № 325 від 10.11.2000 та довідки № 325 від 17.11.2000, оскільки в довідках ім`я та по батькові скорочено;

- з 02.11.1998 по 29.12.2000 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , оскільки відсутні відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перевіряючи правомірність дій пенсійного органу щодо неврахування до страхового стажу при призначені позивачу пенсії за віком періодів роботи згідно її трудової книжки з підстав неврахування уточнюючої довідки та відсутні відомості про роботу чи несплати страхових внесків роботодавцем, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року- не менше 31 року.

Частиною 2 статті 26 Закону України № 1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Право на призначення пенсії обґрунтовується також Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Спору між сторонами стосовно відсутності записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 02.11.1998 року немає.

Зокрема, в трудовій книжці позивача наявні такі записи щодо спірних періодів:

1) 01.08.1986 зарахована на Феодосійський пивзавод на посаду інженера-технолога, наказ від 07.08.1986 № 62-к;

2) 22.02.1993 переведена на посаду техніка-хіміка лабораторії, наказ від 22.03.1993 № 11-к;

3) 22.11.1993 переведена на посаду мікробіолога виробничої лабораторії, наказ від 22.11.1993 № 77-к;

4) 22.10.1998 звільнена з ЗАТ Феодосійський пиво-безалкогольний завод за власним бажанням, наказ від 22.10.1998 № 26-к;

5) 02.11.1998 зарахована на посаду бухгалтера в ПП «Алекс Т», наказ від 30.10.1998 № 3к-98;

6) 29.12.2000 звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗПП, наказ від 26.12.2000 № 5к-80.

Тобто, трудовою книжкою позивача підтверджуються спірні періоди роботи з 08.09.1986 по 22.10.1998 та з 02.11.1998 по 29.12.2000, не прийняті пенсійним органом при призначенні пенсії.

Крім того, позивачем надано архівні уточнюючі довідки від 10.11.2000 та від 17.11.2000 стосовно періоду роботи з 08.09.1986 по 22.10.1998, які відповідачем 1 не прийнято через скорочення ім`я та по батькові.

Частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування територіальним органом ПФУ до страхового стажу позивача періоду роботи з 08.09.1986 по 22.10.1998.

Щодо неврахування відповідачем періоду роботі позивача в ПП «Алекс - Т» з 02.11.1998 по 29.12.2000, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про роботу в зазначеному підприємстві, суд зазначає таке.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України № 1058-IV.

Зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.

Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).

Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.

З зазначених причин пенсійним органом неправомірно не зарахований до страхового стажу позивача період роботи з 02.11.1998 по 29.12.2000.

Як зазначено вище, частиною 2 статті 26 Закону України № 1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Водночас, вік позивача на час звернення з заявою про призначення пенсії становить 60 років 07 місяців, отже до неї неможливо застосувати приписи частиною 2 статті 26 Закону України № 1058-IV або частини 2 статті 26 цього Закону, яка передбачає вік 65 років.

Визнаний у спірному рішенні страховий стаж позивача складає 08 років 07 місяців 09 днів.

З урахуванням неприйнятого відповідачем стажу, який складає 14 років 04 місяці 13 днів, страховий стаж позивача становить 22 роки 11 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення обраного виду пенсії, передбаченої частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області має повторно розглянути заяву позивача з дати первинного звернення, зарахувавши спірні періоди до її страхового стажу.

В решті вимог слід відмовити, оскільки, навіть з урахуванням спірних періодів, неприйнятих відповідачем 1, страхового стажу позивача недостатньо для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ухвалою про відкриття провадження у даній справі позивача звільнено від сплати судового збору, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 11.04.2025 року № 77 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.04.2025 року про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 08.09.1986 року по 22.10.1998 року та з 02.11.1998 року по 29.12.2000 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25 липня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова