Справа № 460/8085/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2025 року м. Рівне №460/8085/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач), за змістом якої з врахуванням уточнення змісту позовних вимог просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.04.2025 №30, яким позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 03.04.2025;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 03.04.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 20.09.1991 по 31.12.1998 в Дюксинській середній школі; з 01.07.2003 по 28.03.2014 за межами України на території російської федерації;

визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні заробітної плати позивача при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 28.03.2014 №37, від 28.03.2014 №38, від 28.03.2014 №39, виданих ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18»;

зобов`язати відповідача обчислювати починаючи з 03.04.2025 пенсію за віком позивачу з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідках: від 28.03.2014 №37, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з липня 2003 року по грудень 2007 року); від 28.03.2014 №38, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2008 року по грудень 2012 року); від 28.03.2014 №39, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2013 року по березень 2014 року).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

Позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в квітні 2025 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку за принципом екстериторіальності було скеровано до відповідача для розгляду по суті. Відповідач рішенням від 21.04.2025 №30 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 32 років. При цьому, відповідач не зарахував до загального страхового стажу позивача період роботи з 20.09.1991 по 31.12.1998 на посаді кочегара школи відповідно до записів трудової книжки, дата заповнення 07.02.1986, оскільки, на думку Пенсійного органу, робота носить сезонний характер; з 01.07.2003 по 28.03.2014 за межами України на території російської федерації відповідно до вкладиша до трудової книжки від 01.07.2003, оскільки з 19.06.2023 припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992. Відтак, відповідач дійшов висновку, що загальний страховий стаж позивача складає 22 роки 6 місяців 14 днів при необхідних 32 роки, що слугує єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком. Проте, відповідач листом від 30.04.2025 №5248-5159/А-02/8-2500/25 на адвокатський запит представника позивача заперечив наявність підстав для врахування заробітної плати з посиланням на те, що обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. Окрім того, листом від 28.04.2025 №1700-0202-8/30372 на адвокатський запит представника позивача повідомлено про відсутність підстав для врахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати за періоди роботи на території російської федерації згідно із вищевказаними довідками.

Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки у спірний період роботи позивача, вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. А записами трудової книжки позивача підтверджується календарний період роботи позивача на посаді кочегара з 20.09.1991 по 31.12.1998 роки. З наведених мотивів, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у встановлений судом процесуальний строк відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог не повідомив. Окрім цього, на адресу суду клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

14.04.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії направлено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке 21.04.2025 прийняло рішення № 30 про відмову в призначенні пенсії з тих підстав, що заявник не набув необхідного страхового стажу не менше 32 років. За наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів пенсійним органом встановлено, що набутий ним страховий стаж становить 22 роки 6 місяців 14 днів. Зокрема, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності з 20.09.1991 по 31.12.1998 на посаді кочегара школи, відповідно до трудової книжки від 07.02.1986, оскільки робота носить сезонний характер; з 01.07.2003 по 28.03.2014 за межами України на території російської федерації відповідно до вкладиша до трудової книжки від 01.07.2003, оскільки з 19.06.2023 припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.

Листом Пенсійного органу від 30.04.2025 №5248-5159/А-02/8-2500/25 на адвокатський запит представника позивача було повідомлено про відсутність підстав для врахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отриманої впродовж роботи за межами України на території Російської федерації, з посиланням на те, що обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 28.04.2025 №1700-0202-8/30372 на адвокатський запит представника позивача повідомило про відсутність підстав для врахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати за періоди роботи на території російської федерації згідно із вищевказаними довідками.

Позивач, не погоджуючись з такою поведінкою відповідача та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії завіком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягненнявіку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025року - не менше 32 років.

Враховуючи досягнення позивачем віку 60 років 02.04.2025, мінімальний страховий стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 складає 32 роки.

Оскарженим рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком від 21.04.2025 повідомлено, що загальний страховий стаж позивача склав 22 роки 6 місяців 14 днів при мінімально необхідному 32 років.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що відповідач не врахував при обчисленні загального страхового стажу: періоду роботи позивача з 20.09.1991 по 31.12.1998 на посаді кочегара школи, відповідно до записів трудової книжки, дата заповнення 07.02.1986, оскільки, на думку пенсійного органу, робота носить сезонний характер; з 01.07.2003 по 28.03.2014 за межами України на території російської федерації відповідно до вкладиша до трудової книжки від 01.07.2003, оскільки з 19.06.2023 припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.

Так, спірною у справі є наявність/відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 20.09.1991 по 31.12.1998 на посаді кочерга школи, оскільки робота носить сезонний характер.

Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до абз. 9 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Будь-яких випадків щодо необхідності або ж можливості зарахування Пенсійним органом до загального страхового стажу позивача періоду його роботи з 20.09.1991 по 31.12.1998 на посаді кочегара не інакше як в одинарному розмірі, відповідач не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умовисплати страхових внесків;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою ДержкомпраціСРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, п. 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , дата заповнення 07.02.1986:

1. Запис №8 від 20.09.1991 прийнятий на посаду кочегара Дюксинської середньої школи (наказ від 20.09.1991 №37);

2. Запис №9 від 01.10.1999 переведений на посаду завгоспа Дюксинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. (наказ від 20.10.1999 №62);

3. Запис №10 від 12.06.2003 звільнений з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) (наказ від 12.06.2003 №32).

Відповідач вважає, що робота позивача з 20.09.1991 по 01.10.1999 є сезонною, а тому,підстав для зарахування до загального страхового стажу календарного її періоду немає.

Суд враховує, що згідно з п. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про умови праці робітників і службовців, зайнятих на сезонних роботах» №310-09 від 24.09.1974 сезонними вважаються роботи, які внаслідок природних і кліматичних умов виконуються не цілий рік, а протягом певного періоду (сезону), що не перевищує шести місяців. Переліки сезонних робіт затверджуються Державним комітетом СРСР по праці і соціальних питаннях спільно з ВЦРПС за поданням міністерств, державних комітетів, відомств СРСР і Рад Міністрів союзних республік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.1997 №278 затверджено Список сезонних робіт і сезонних галузей, відповідно до змісту якого відсутня посада кочегара або ж оператора котелень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України трудові договори із сезонними працівниками є строковими трудовими договорами, оскільки такі договори укладаються на період виконання певної роботи.

При оформленні трудових відносин із сезонним працівником роботодавець повинен попередити про сезонний характер роботи (п.3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про умови праці робітників і службовців, зайнятих на сезонних роботах», про що має бути зазначено в заяві працівника про прийняття на роботу та в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Відповідачем не надано доказів того, що наказ про прийняття позивача на роботу або ж його заява містила застереження щодо сезонності його роботи на посаді кочегара у середній школі.

Згідно з вимогами Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності "Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників", затвердженого до завдань та обов`язків машиніста (кочегара) котельні (83) віднесено наступні обов`язки: обслуговує водогрійні та парові котли із сумарною теплопродуктивністю або обслуговує в котельні окремі водогрійні або парові котли з теплопродуктивністю котла, які працюють на твердому паливі; обслуговує котли парових залізничних кранів вантажопідйомністю до 25 т; розпалює, пускає, зупиняє котли та постачає їх водо; подрібнює паливо, завантажує та шурує топку котла; регулює горіння палива; спостерігає за допомогою контрольно-вимірювальних приладів рівень води в котлі, тиск пари та температуру води, яка подається в опалювальну систему; пускає, зупиняє насоси, мотори, вентилятори та інші допоміжні механізми; чистить арматуру та прилади котла; обслуговує тепломережні бойлерні установки або станції м`ятої пари, які розташовані в зоні обслуговування основних агрегатів, із сумарним тепловим навантаженням до 42 ГДж/год. (до 10 Гкал/год.); очищає м`яту пару та проводить деаерацію води; підтримує необхідний тиск та температуру води і пари; бере участь у промиванні, очищенні та ремонті котла; прибирає вручну шлак та золу із топок і бункерів парових та водогрійних котлів виробничих і комунальних котелень і піддувал газогенераторів, а також з колосникових решіток, топок, котлів і піддувал паровозів; планує шлакові та зольні відвали.

Зазначене в свою чергу свідчить про наявність трудових обов`язків кочегара котельні не тільки впродовж опалювального періоду, а й під час підготовки обладнання до експлуатації.

Судом встановлено, що із довідок про заробітну плату для обчислення пенсії позивача від 02.04.2025 №3, від 02.04.2025 №4, від 02.04.2025 №5, виданих Деражненською сільською радою, підтверджується помісячне нарахування позивачу заробітної плати за період з лютого 1992 року по грудень 2000 року.

Крім того, відповідач в рішенні про відмову вказав, що для зарахування вищезазначеного періоду роботи, позивачу необхідно надати довідку з посиланням на первинні документи, довідку про заробітну плату та довідку про реорганізацію. Водночас зазначене суперечить підставі не врахування періоду роботи з 20.09.1991 по 31.12.1998, оскільки названими Пенсійним органом документами неможливо підтвердити або спростувати сезонний характер роботи, що свідчить про створення відповідачем перешкод у призначенні пенсії за віком.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, відповідно до якого, управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці тощо.

Матеріали справи не містять доказів здійснення Пенсійним органом своїх повноважень щодо перевірки первинних документів, отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту сезонності роботи в період з 20.09.1991 по 31.12.1998 роки.

Вказане в сукупності свідчить про безпідставне віднесення Пенсійним органом роботипозивачем на посаді кочегара до сезонних робіт та наступне не врахування такої роботи до загального страхового стажу в календарному обчисленні.

Таким чином, записами трудової книжки позивача підтверджується календарний період роботи позивача, а в ході розгляду справи Пенсійним органом не спростовано, що в період опалювального сезону така особа виконувала функції кочегара, в період поза опалювальний сезон виконувала будь-які інші функції.

Враховуючи вищевикладене, робота позивача з 20.09.1991 по 31.12.1998 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу в календарному обчисленні, що свідчить про протиправність поведінки відповідача в цій частині.

Спірним у справі є також не зарахування періоду роботи позивача з 01.07.2003 по 28.03.2014 на території російської федерації, оскільки, як вважає відповідач, з 19.06.2023 припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності НезалежнихДержав у галузі пенсійного забезпечення, вчинена 13.03.1992.

Вирішуючи вказане питання, суд виходить з такого.

Як зазначалось судом згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з наявним у матеріалах судової справи вкладишем до трудової книжки серії НОМЕР_2 , дата заповнення 01.07.2003 р., позивач:

1. Запис №1 від 01.07.2003 прийнятий на роботу монтажником внутрішніх санітарно-технічних систем і обладнання 4 розряду в ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (наказ від 01.07.2003 №42-ок);

2. Запис №2 від 28.03.2014 звільнений за власним бажанням, п. 3 ст. 77 Трудового кодексу російської федерації (наказ від 28.03.2014 №109-ок).

Записи про вказані періоди роботи позивача зроблені у вкладиші трудової книжки, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На виконання п. 3 Порядку №637 позивач надав відповідачу довідку роботодавця від 28.03.2014 №36, за змістом якої ОСОБА_1 дійсно був прийнятий на роботу 01.07.2003 року на посаду (монтажник внутрішніх санітарно-технічних систем і обладнання) (наказ №42-ок від 01.07.2003) звільнений 28.03.2014 року (наказ №109-ок від 28.03.2014) в ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18».

Заробітна плата за вказаний період підтверджується довідками: від 28.03.2014 №37, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з липня 2003 року по грудень 2007 року); від 28.03.2014 №38, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2008 року по грудень 2012 року); від 28.03.2014 №39, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2013 року по березень 2014 року), за змістом яких позивачу щомісяця виплачувалась заробітна плата з липня 2003 року по березень 2014 року та до Пенсійного фонду перераховувались страхові внески. Підстава для видачі довідки є особові рахунки.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджується зайнятість позивача на роботах за межами України на території російської федерації з 01.07.2003 по 28.03.2014 роки.

Зазначені періоди роботи, що в сукупності складають більше 10 років 8 місяців 28 днів, відповідач не враховує до загального страхового стажу у зв`язку з відсутністю, на його думку, доказів сплати роботодавцем страхових внесків до фондів російської федерації та виходу як України, так і російської федеріїці із Угоди про пенсійне забезпечення.

Суд оцінює критично та відхиляє вказані доводи відповідача з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За правилами частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

За приписами чинного пенсійного законодавства до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

Згідно з приписами Угод між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода у галузі пенсійного забезпечення) та про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (що були чинні в період роботи позивача в російській федерації) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Згідно зі статтею 1 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього срср за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Таким чином, Угодою у галузі пенсійного забезпечення передбачено зарахування спеціального стажу роботи на території України в разі визнання такого стажу будь-якою із держав-учасниць Угоди та не встановлено обов`язкової умови для зарахування такого стажу як сплата внесків до відповідних фондів.

Наданими відповідачу довідками роботодавця позивача, зокрема:

- від 28.03.2014 №37, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з липня 2003 року по грудень 2007 року);

- від 28.03.2014 №38, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2008 року по грудень 2012 року);

- від 28.03.2014 №39, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2013 року по березень 2014 року)

підтверджується нарахування та виплата ОСОБА_1 заробітної плати за виконану роботу та перерахування до фондів російської федерації відповідних внесків.

Статтею 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1986 року, визначено, що учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

На переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що російська федерація припинила участь в зазначеній Угоді.

Посилання Пенсійного органу на Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022, як основної підстави для не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, суд відхиляє, оскільки положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022.

Оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території цієї держави.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі № 686/4998/15.

Суд зауважує, що припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача до загального страхового стажу, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Аналогічна позиція висловлена Верховнии Судом у постановах від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23, від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22, підстав для відступу від якої суд не вбачає.

Суд наголошує, що в силу вимог пункту 2 статті 13 названої вище Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Встановлене в ході розгляду справи дає суду підстави для висновку про те, що загальний страховий стаж позивача станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії складав понад 40 років (добровільно зарахованих відповідачем 22 роки 6 місяців 14 днів та протиправно не зарахованих 18 років 10 днів), що слугувало Пенсійним органам підставою для прийняття рішення про призначення пенсії позивачу, позаяк єдиною підставою для відмови була відсутність мінімального страхового стажу.

Оцінюючи правомірність поведінки відповідача щодо неврахування відповідачем для розрахунку пенсії заробітної плати позивача за період його роботи на території російської федерації з липня 2003 по березень 2014, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди у галузі пенсійного забезпечення).

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

Як зазначалось судом, матеріалами справи підтверджується, що для обчислення розміру пенсії позивача із заявою про призначення пенсії відповідачу надано довідки про заробітну плату від 28.03.2014 №37, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з липня 2003 року по грудень 2007 року), від 28.03.2014 №38, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2008 року по грудень 2012 року), від 28.03.2014 №39, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2013 року по березень 2014 року) про фактичну суму заробітної плати, виплаченої позивачу за роботу у спірний період на території російської федерації.

Враховуючи проаналізовані стороною позивача положення чинного міжнародного законодавства можна дійти висновку, що вказані довідки не підлягають легалізації у органах Пенсійного фонду України, а відтак, відсутні підстави для відмови у їх зарахуванні при обчисленні розміру пенсії позивача (що спростовує доводи відповідача про неможливість їх зарахування для обчислення пенсії).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» (далі Постанова №107) визначено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з пп. 3 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 (додатки 1, 3 до Положення). За бажанням пенсіонера у період до 01.01.2016 ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01.07.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10. Порядку № 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Враховуючи встановлені судом в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що спірні довідки про заробітну плату не підлягають легалізації у органах Пенсійного фонду України, а відтак, відсутні підстави для відмови у їх зарахуванні при обчисленні розміру пенсії Позивача.

Отже, доводи відповідача щодо неможливості врахування заробітної плати позивача згідно довідок: від 28.03.2014 №37 (за період з липня 2003 року по грудень 2007 року); від 28.03.2014 №38 (за період з січня 2008 року по грудень 2012 року); від 28.03.2014 №39, (за період з січня 2013 року по березень 2014 року) виданих ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18», у зв`язку з роботою на території російської федерації, з підстав припинення 01 січня 2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, є необґрунтованими, оскільки у період роботи позивача на території російської федерації Угода, яка надавала можливість зарахування такої заробітної плати, була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.,

Поведінка відповідача в цій частині є протиправною та не відповідає положенням чинного законоадвства.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення 21.04.2025 № 30 прийняте відповідачем без надання належної правової оцінки набутого позивачем страхового стажу, тобто без дотримання критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, установлених частиною другою статті 2 КАС України, а тому таке рішення порушує право позивача на соціальний захист у старості (пенсійне забезпечення).

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, за подання даного адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн, а тому судові витрати останнього в частині сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 21.04.2025 №30, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 03.04.2025.

Зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 03.04.2025, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 20.09.1991 по 31.12.1998 в Дюксинській середній школі; з 01.07.2003 по 28.03.2014 за межами України на території російської федерації.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у зарахуванні заробітної плати ОСОБА_1 при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 28.03.2014 №37, від 28.03.2014 №38, від 28.03.2014 №39, виданих ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області обчислювати починаючи з 03.04.2025 пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідках: від 28.03.2014 №37, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з липня 2003 року по грудень 2007 року); від 28.03.2014 №38, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2008 року по грудень 2012 року); від 28.03.2014 №39, виданої ЗАО «Специализированная передвижная механизированная колонна №18» (за період з січня 2013 року по березень 2014 року).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судовий збір у розмірі968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн, 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23.07.2025.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., 14005; код ЄДРПОУ/РНОКПП 21390940).

Суддя Ольга ПОЛІЩУК