Справа № 420/13275/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13275/24

Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.,

повний текст судового рішення

складено 20.03.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 02.05.1992 по 10.10.1994 та з 18.07.1999 по 10.07.2000;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 02.05.1992 по 10.10.1994 та з 18.07.1999 по 10.07.2000 та перерахувати розмір пенсії, починаючи з дати призначення пенсії, тобто з 20.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач з 20.09.2023 отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З листа-відповіді ГУ ПФУ в Одеській області №1500-0306-8/55018 від 11.04.2024 позивач дізнався, що до його страхового стажу не враховані період роботи з 02.05.1992 по 10.10.1994 через виправлення в даті звільнення та з 18.07.1999 по 10.07.2000, у зв`язку з відсутністю посади, ПІБ та підпису відповідальної особи при звільненні. Вважаючи, що недоліки заповнення записів у трудовій книжці не є підставою для виключення вказаного періоду з трудового стажу, який враховується під розрахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволений.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач з 20.09.2023 отримує пенсію по інвалідності, призначену згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджено рішенням про призначення пенсії №64 від 12.10.2023 (а.с.27-28).

11.04.2024 ГУ ПФУ в Одеській області листом №1500-0306-8/55018 повідомило адвоката позивача, що позивачу призначено пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу згідно наданих документів не враховані період роботи за записами в трудовій книжці з 02.05.1992 по 10.10.1994 оскільки наявне необумовлене виправлення в даті звільнення. Також не врахований період з 18.07.1999 по 10.07.2000 у зв`язку з відсутністю посади, ПІБ та підпису відповідальної особи при звільненні, та надано розрахунок стажу (а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На підставі частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку №637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи..

У спірний період внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 Інструкції №58 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За змістом пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

На підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за віком позивачем була надана трудова книжка, яка у спірний період містить наступні записи, зокрема:

- під номером 4 міститься запис від 02.05.1992 р. мовою документа «Принят на должность спортсмена инструктора по футболу» підстава - наказ №2 від 21.03.1992 р.;

- під номером 5 міститься запис число « 10(Х)» місяць «()10» рік « 1994», мовою документа «Уволен с занимаемой должности по собственному желанию согласно ст.38 КЗоТ Украины», підстава «Пр. №27 від 10.10.1994 р.»

- під номером 10 міститься запис від 18.07.1999 р. мовою документа «Зачислен футболистом футбольной команды мастеров с/к «Николаев»», підстава мовою документа «Расп. №144а от 05.07.1999»

- під номером 11 міститься запис від 10.07.2000 р. мовою документа ««Уволен по ст.36 п. 5 КЗоТ Украины по переводу в НООФК «Николаев», підстава мовою документа «Расп. №122 (параграф) 16 от 10.07.2000».

Зі встановленого вище вбачається, що до страхового стажу згідно наданих документів не враховано період роботи за записами в трудовій книжці з 02.05.1992 по 10.10.1994, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті звільнення. Також не враховано період з 18.07.1999 по 10.07.2000 у зв`язку з відсутністю посади, ПІБ та підпису відповідальної особи при звільненні, та надано розрахунок стажу.

Дослідивши зміст спірних записів у трудовій книжці, судова колегія дійшла наступного.

Так, дійсно в даті запису №5 містяться незначні виправлення, а саме число « 10(Х)» місяць «()10».

При цьому, судова колегія, як і суд першої інстанції, приймає до уваги те, що підставою внесення даного запису є наказ №27 від 10.10.1994, який відповідає даті запису з виправленнями, а відтак дає можливість пересвідчитись в його достовірності.

Щодо спірного запису під номером « 11» про звільнення позивача у зв`язку з переводом, то даний запис дійсно не містить відомостей про посаду, ПІБ та підпису відповідальної особи при звільненні.

Разом з тим, варто зауважити, що вказаний запис завірений печаткою громадського об`єднання Фізкультурно-спортивного клубу Миколаїв, що, в свою чергу, дає можливість встановити факт трудової діяльності в спірний період.

З огляду на вказане, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній.

Згідно ж з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права з означених вище спірних питань, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо призначення пенсії за віком (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 11.05.2022 у справі №120/1089/19, від 17.09.2024 у справі №440/4164/23 тощо).

Також, недотримання правил ведення трудової книжки, якщо є такі факти, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права та відповідно не може бути підставою для позбавлення позивача пенсії за віком.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2022 №591/7003/16а зауважив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Отже, на переконання апеляційного суду, сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Так, положеннями пункту 1 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, у разі наявності сумнівів щодо роботи позивача відповідач не був позбавлений можливості звернутися до відповідних установ задля отримання інформації та копій документів про роботу позивача, а також вказати на необхідність надати додаткові документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії.

В той же час, будь-яких доказів на вчинення вказаних дій під час призначення позивачу пенсії по інвалідності, апелянтом суду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності дій пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди з 02.05.1992 по 10.10.1994 та з 18.07.1999 по 10.07.2000 під час призначення пенсії по інвалідності.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька