Справа № 755/13799/25
Суддя: Хромова О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/441/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

за участі:

представника позивача - Мельника М.М.

відповідача в режимі

відеоконференції - Джаниняна А. (Галустяна В.А.)

представника відповідача - адвоката Барзилович І.А.

перекладача - Кіпоренка К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у якому просив затримати Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_3 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 липня 2025 року співробітниками ДСР НП України виявлено громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства. У ході перевірки не було встановлено коли та яким чином відповідач перетнув державний кордон та в`їхав на територію України, оскільки в системі ЦП ДСК «Аркан» такі відомості відсутні. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Окрім того, у іноземця відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України. Відповідачем порушено вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення до іноземців не застосовується.

Документи, які б підтверджували законне перебування на території України у відповідача відсутні.

22 липня 2025 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП. Також 22 липня 2025 року відповідача затримано для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку частини другої статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, строком на

72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Станом на момент звернення до суду з цим позовом особу відповідача не ідентифіковано - у іноземця відсутні документи, на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надають право перетину державного кордону для виїзду з України.

На підставі частини першої статті 289 КАС України позивач просив затримати громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_3 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. 24 липня 2025 року о 10-15 год.

24 липня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у адміністративній справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області до ОСОБА_3 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 24 липня 2025 року о

14-00 год.

У судове засідання 24 липня 2025 року о 14-00 год. з`явились представник позивача

- Мельника М.М., відповідач у режимі відеоконференції - ОСОБА_4 (ОСОБА_13.), представник відповідача - адвокат Барзилович І.А., та перекладач Кіпоренка К.В. у залі суду.

24 липня 2025 року представник позивача - Мельник М.М., у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав. Зазначив, що він є іншою особою, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просив застосувати до себе захід у виді застави. Зазначив, що не є громадянином Республіки Вірменія, є громадянином України, проте паспорт загубив, наявне тільки посвідчення водія. На території України проживає останні 10 років. Українську мову не розуміє, тому потребує перекладача, хоча і є громадянином України, коли саме набув українського громадянства згадати не може. Раніше будь-якого рішення про його примусове видворення ніколи органами ЦМУ ДМС щодо нього не приймалось, діючого законодавства не порушував. До затримання проживав в Києві, точної адреси не пам`ятає, оскільки переїхав. Просив у задоволенні позову відмовити, застосувати заставу.

Представник відповідача ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) - адвокат Барзилович І.А., у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що відсутні правові підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації. Також відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатиме процедурі видворення. Термін затримання тривалістю в шість місяців є надмірним. Просила відмовити у задоволенні позову, у разі задоволення позову просила задовольнити його частково, зменшити строк затримання або застосувати відповідну заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-3 частини четвертої статті 289 КАС України. Також стверджувала, що її клієнт є іншою особою, він надав їй своє посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що відповідач має зареєстроване місце проживання в місті Дніпро, у зв`язку з чим просила здійснити запит до Єдиного державного демографічного реєстру з метою підтвердження інформації.

У судовому засіданні оголошено перерву для здійснення запиту до Єдиного державного демографічного реєстру з метою з`ясування інформації про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення його анкетних даних.

Судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 24 липня 2025 року

№ 1601629, відомостей про особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено, за вказаними параметрами особу не знайдено.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що з копії рапорту головного уперуповноваженого ДСР НП України підполковника поліції встановлено, що в ході відпрацювання оперативної інформації 22 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України з порушенням міграційного законодавства, іноземця запрошено до ЦУ ДМС України у місті Києві та Київської області.

Відповідно до довідки із системи «Аркан» Державної прикордонної служби України щодо відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, відомостей про перетин державного кордону особами з прізвищем « ОСОБА_8 » у період з 01 січня 2018 року по 23 липня 2025 року не встановлено.

22 липня 2025 року Головним спеціалістом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київські області Безатосним В.В. складено протокол про адміністративне затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого 22 липня 2025 року о 14 год. 20 хв. у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП для з`ясування причин та обставин правопорушення та умов, що їм сприяли, ОСОБА_9 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також право та можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Також зазначено, що ОСОБА_4 українською мовою не володіє, послуги перекладача потребує. Про місце перебування затриманого згідно із частиною другою статті 261 КУпАП повідомлено о

14 год. 25 хв. 22 липня 2025 року центр з надання БВПД.

Протокол містить підпис перекладача Кіпоренка К.

Також у протоколі міститься розписка адвоката Барзилович І.А. про відмову затриманого від підписання протоколу у її присутності за участі двох понятих.

До матеріалів справи долучено Доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, до якої застосовано адміністративне затримання від 22 липня 2025 року № 004-260009467 про призначення адвоката Барзилович І.А. особі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 017330 від

22 липня 2025 року громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ, що посвідчує особу - довідка про особу від 22 липня 2025 року, порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена відповідальність за частиною другою статті 203 КУпАП.

Переклад протоколу затриманому здійснено усно за участі перекладача ОСОБА_10 .

Протокол особистого підпису ОСОБА_3 не містить. Наявна розписка адвоката Барзилович І.А. про відмову затриманого від підписання у її присутності.

22 липня 2025 року Головним спеціалістом відділу ідентифікації, правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, Штоюндою Ж. ухвалено рішення № 000483 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства Громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення містить підпис перекладача Кіпоренка К.В.

Рішення особистого підпису ОСОБА_3 не містить. Наявна розписка адвоката Барзилович І.А. про відмову затриманого від підписання у її присутності за участі двох понятих.

Також 22 липня 2025 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Штоюндою Ж. ухвалено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

23 липня 2025 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та Волинським пунктом тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України підписано акт приймання-передачі іноземця або особи без громадянства ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Вірменія.

Також 23 липня 2025 року ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області направлено до Київської міської прокуратури повідомлення щодо рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно пербувають в Україні, а саме повідомлено, що на підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22 липня 2025 року ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області прийнято рішення про поміщення до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 липня 2025 року також ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області направлено повідомлення до Консульського відділу Посольства Республіки Вірменія в Україні про затримання та поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно пербувають в Україні, а саме повідомлено, що 22 липня 2025 року на підставі статей 259, 260, 263 КУпАП ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області затримано та на підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про поміщення до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців (частина одинадцята статті 289 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_12 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на території України без відповідних документів на право проживання в Україні, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, не має. За отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не звертався. Доказів протилежного суду не надано.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» .

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно із частиною третьою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Частинами першою, другою статті 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію або якщо такий договір не має механізму реалізації чи не виконується.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

За приписами частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Згідно із пунктом 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті

3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою встановлено заборону щодо примусового повернення, видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства.

Судом встановлено, що відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення або повернення не застосовується відповідно до частини восьмої статті 26, частини восьмої статті 30 та статті 31 Закону.

За вимог частини тринадцятої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Також частиною тринадцятою статті 289 КАС України визначено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, для подання компетентним органом адміністративного позову про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення необхідне дотримання наступних умов: наявність рішення про примусове видворення та наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту 9-1 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України приймає рішення про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну, про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства з України, рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, про реадмісію, про заборону в`їзду іноземцям та особам без громадянства в Україну, здійснює заходи, пов`язані з примусовим поверненням/видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22 січня 2018 року

№ 38/77).

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

Судом встановлено, що на момент виявлення та затримання іноземця документ, що посвідчує особу іноземця та дає йому право на виїзд за територію України іноземцем надано не було.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Розділу III Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого

2016 року № 141, у разі надходження від іноземців або осіб без громадянства звернень щодо надання ними сприяння в забезпеченні їх ідентифікації та (або) видворення (реадмісії) чи придбання іноземцями або особами без громадянства проїзних квитків для виїзду з України адміністрація ПТПІ невідкладно інформує про це відповідний заінтересований орган.

Суд звертає увагу на те, що виявлення та надання іноземцем, що вже перебуває в ПТПІ та знаходиться в процесі його ідентифікації, будь-якого документу, що має відношення до іноземця, не може слугувати беззаперечним аргументом щодо його ідентифікації. Такий документ може лише посприяти органам державної влади у вчиненні дій стосовно ідентифікації іноземця. Водночас, надана в судовому засіданні копія посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 30 грудня 2016 року ТСЦ 1242, на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не засвідчена належним чином, від засвідчення копії вказаного документу адвокат Барзилович І.А. відмовилася, оригінал посвідчення у відповідача та адвоката відсутній, однозначної відповіді щодо способу та моменту отримання копії такого документа адвокат та відповідач не надали.

У постанові від 24 травня 2023 року по справі № 296/8455/22 Верховний Суд зазначив: «за наявності певних перелічених умов, існує правова можливість здійснити затримання іноземця або особи без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Але в будь-якому випадку повинна існувати така умова як примусове видворення. Якщо ж відсутнє примусове видворення особи, то затримувати особу та відповідно продовжувати строк її тримання в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, забороняється».

Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 359/5975/17 дійшов висновку, що при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей

9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Відповідно до пункту «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа «Анатолій Руденко проти України» (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Щодо клопотання представника відповідача - адвоката Барзилович І.А., про внесення за відповідача застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-3 частини четвертої статті 289 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для застосування такої застави, оскільки позивач, звертаючись до суду з підстав визначених статтею 289 КАС України, визначив захід застосування судом до іноземця або особи без громадянства - саме затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України. Суб`єктами подачі даних позовів є відповідні державні органи, які обирають до іноземця або особи без громадянства захід застосування на власний розсуд, а тому, з урахуванням доводів представника позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог саме у викладеній редакції, суд вважає клопотання адвоката відповідача необґрунтованим.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта власних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, за результатом дослідження наявних у справі матеріалів, а також аналізу повідомлених сторонами обставин, судом встановлено, що особу відповідача, громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ідентифіковано - у нього відсутні документи, що дають право перетину державного кордону для виїзду з України.

За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації строком на 6 (шість) місяців.

Суд вважає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права певними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, позивач діяв в межах наданих повноважень.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтями 2, 5, 6, 8-10, 13-15, 78, 90, 241-246, 268-271, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації строком на 6 (шість) місяців.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлено 24 липня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова