Справа № 460/9343/25
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
23 липня 2025 року м. Рівне №460/9343/25
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Поліщук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-2) про:
визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо втручання в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: безпідставне зняття ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 із взяттям на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 та призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.04.2025 в частині призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 );
визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) від 28.04.2025 № 130 (по стройовій частині) в частині зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 );
зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) виключити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ) із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 );
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом відновлення відомостей щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 ), які були зазначені до 24.04.2025 включно, а саме із зазначенням в "категорія обліку" - "військовозобов`язаний", в "підстава зняття/виключення" - видалити "військовослужбовці", а в "ТЦК та СП", в якому перебуває на військовому обліку - видалити " ІНФОРМАЦІЯ_7 " із зазначенням " ІНФОРМАЦІЯ_8 ".
Ухвалою суду від 02.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявнимиу справі матеріалами.
23.07.2025 представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом: заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 (військовій частині НОМЕР_1 ) в особі її посадових / службових осіб вчиняти будь-які дії щодо переміщення, направлення, переведення, відрядження ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) для проходження військової служби за межі навчального центру чи до іншого місця служби, або іншої військової частини до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що його було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_9 (групою оповіщення) із 5 осіб, при цьому жодної перевірки документів не проводилося, а поліцейських в групі оповіщення не було. Незважаючи на будь які аргументи та пропозиції перевірити наявність відстрочки, ІНФОРМАЦІЯ_10 не маючи повноважень здійснювати затримання військовозобов`язаного, здійснив його, та доставив, всупереч приписам абз.3 п.16 Постанови № 560, не до найближчого ІНФОРМАЦІЯ_11 , де позивач перебував на військовому обліку), а до м. ІНФОРМАЦІЯ_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 юрисдикція якого не поширюється ні на місто Рівне, ні на Рівненський район). Звертає увагу суду, що жодних причин для здійснення затримання та доставлення до ТЦК та СП не було. Того ж дня, 24.04.2025, позивачу було оформлено ВЛК без належного огляду (хоча в системі Резерв+ та в Поіменному списку військовослужбовців, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_6 і відправлені у складі команди 3007 № 4304 від 25.04.2025 зазначена дата проходження ВЛК 22.04.2025, відповідно до якого позивач був визнаний придатним до військової служби (відомості з електронного ВОД сформованого 25.04.2025). 25.04.2025 позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження ним військової служби на підставі проведеного призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_10 здійснив призов на військову службу позивача без здійснення перевірки наявності у нього відстрочки та всупереч приписам ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до прийняття оскаржуваних наказів, які позивач вважає протиправними, з огляду на що просить суд вжити заходів забезпечення позову.
Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку статті 154 КАС України без повідомлення учасників справи.
За правилами частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість заяви про забезпечення позову, враховуючи наведені позивачем підстави для вжиття таких заходів, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

За приписами частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно частини 2статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18 та від 13.07.2023 у справі № 640/16003/22.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 580/244/23.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, оцінюючи доводи та аргументи заявника, суд зауважує, що вони не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Так, предметом спору у цій справі, серед іншого, є: наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.04.2025 в частині призову позивача на військову службу; наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) від 28.04.2025 № 130 (по стройовій частині) в частині зарахування позивача до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ).

Водночас, у заяві про забезпечення позову представник позивача просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншої військової частини/підрозділу/формування до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративній справі.

При цьому, позивач не оскаржує у позові дії військової частини щодо свого переміщення до інших військових частин, військових формувань, відтак вчинення дій щодо можливого переміщення заявника у формі зміни місця проходження таким військової служби, не є нерозривно пов`язаними з підставами та предметом адміністративного позову. Такі дії відповідача не є предметом заявленого спору.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти вказані вище дії щодо направлення/переведення позивача по службі не відповідає порушеному праву позивача за захистом якого він звернувся до суду та не може бути застосований судом.

Суд також зазначає, що обставини, про які зазначено у заяві про забезпечення позову є предметом розгляду справи, а тому, законність прийняття відповідних рішень, дій відповідачів, їх оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовують відповідачі свої заперечення та пояснень інших учасників справи при розгляді справи по суті з дотриманням вимог процесуального закону.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Крім того, у заяві про забезпечення позову не зазначено про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову. Ухвала суду про забезпечення позову не може ґрунтуватись на припущеннях чи змодельованих позивачем ймовірних ситуаціях.

Також заявник не навів докази того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) вчиняються чи в обов`язковому порядку будуть вчинені дії, спрямовані на направлення чи переведення позивача як військовослужбовця для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

А тому посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених вище процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, заявник повинен надати суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи наведене, зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє суду дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень статті 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 23 липня 2025 року.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК