Справа № 580/7117/25
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року справа № 580/7117/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом приватного підприємства Центр-Монтаж-Енерго до відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Моспан В.В. в інтересах приватного підприємства Центр-Монтаж-Енерго (20301, м. Умань, вул. Успенська, 17) з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (20301, м. Умань, пров. Тихий, 3А) в якому просить:

-визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП №77895710 від 24 квітня 2025 року щодо винесення постанови від 10 червня 2025 року про накладення штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. під час примусового виконання виконавчого листа №705/2159/19 2/710/183/25 виданого 02.04.2025, Шполянським районним судом у виконавчому провадженні №77895710, визнати її незаконною та скасувати зазначену постанову;

-повернути неправомірно стягнуті кошти в сумі 10200,00 грн. на рахунок приватного підприємства Центр-Монтаж-Енерго.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення суду у справі №705/2159/19 фактично виконане до відкриття виконавчого провадження, а державним виконавцем безпідставно застосовано штраф, у зв`язку із чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідачем відзив на адміністративний позов не надано, причини ненадання не повідомлено.

Представником третьої особи до суду надано заперечення щодо задоволення адміністративного позову. Вказано, що боржник з 17.03.2025 ухиляється від належного виконання рішення суду з огляду на помилкове визначення дати поновлення на роботі та фактичного допуску стягувача до виконання обов`язків.

Дослідивши письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд встановив таке.

Згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі №705/2159/19, визнано незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 №25 приватного підприємства Центр-Монтаж-Енерго про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , поновлено на посаді юрисконсульта, стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025 року в розмірі 346882,80 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

17.03.2025 ПП Центр-Монтаж-Енерго на виконання рішення суду видано наказ №04 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким скасовано наказ №25 від 03.07.2025 року, внесено зміни до штатного розпису шляхом введення посади юрисконсульта з посадовим окладом 9317,00 грн., поновлено на попередній роботі на посаді юрисконсульта з 18.03.2025 та наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 18.03.2025.

18.03.2025 року відповідно до платіжних інструкцій № 295-298 ОСОБА_1 на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19 проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

01.04.2025 ПП Центр-Монтаж-Енерго видано наказ №05 «Про внесення змін до наказу №04 від 17.03.2025 пропоновлення на роботі ОСОБА_1 », яким внесено зміни в дату поновлення на попередній роботі на посаді юристконсульта з 04.07.2019 і визначено приступити до виконання посадових обов`язків з 18.03.2025.

02.04.2025 року Шполянським районним судом Черкаської області видано ОСОБА_1 виконавчий лист №705/2159/19.

24.04.2025 на підставі виконавчого листа, головним державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №77895710, згідно якої надано 10 днів для виконання рішення суду.

28.05.2025 головним державним виконавцем у виконавчому провадженні №77895710 накладено на позивача штраф в розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду протягом 10 днів.

29.05.2025 згідно акта головного державного виконавця у виконавчому провадженні №77895710 встановлено, що боржником надано накази №04, №05 про поновлення стягувача на роботі. Також надано перепустку для проходження на територію підприємства та визначено робоче місце. При проведенні виконавчих дій стягувачем долучено фото навчального класу.

10.06.2025 головним державним виконавцем у виконавчому провадженні №77895710 на підставі акту від 29.05.2025 накладено на позивача штраф в розмірі 10200грн. за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся в суд.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

На підставі ч. 2 ст. 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону №1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 ст.75 Закону №1404 визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 року по справі №0840/3476/18, від 19.09.2019 року по справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 року по справі №420/70/19 та відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, наказом №04 від 17.03.2025 ПП Центр-Монтаж-Енерго на виконання рішення суду поновлено на посаді юрисконсульта з урахуванням наказу №05 від 01.04.2025 з 04.07.2019. Виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.

Крім того, актом головного державного виконавця у виконавчому провадженні №77895710 від 29.05.2025 зафіксовано, що боржником надано перепустку для проходження на територію підприємства та визначено робоче місце.

Питання щодо належного виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника неодноразово перебувало в полі правового аналізу Верховного Суду та відповідно до сталої практики при вирішенні зазначеного питання належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (постанови Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 26 травня 2021 року у справі № 127/1703/19).

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Таким чином, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим із моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної ст. 236 КЗпП України. Застосування цієї норми до правовідносин, які виникають у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, відповідає їх змісту та фактичним обставинам, оскільки підстави для нарахування формально поновленому працівнику заробітної плати як винагороди за виконану роботу немає, проте його вина у невиконанні посадових обов`язків і неприступленні до роботи також відсутня.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17.06.2020 у справі №521/1892/18, від 16.09.2020 у справі №709/1465/19 та від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19.

При цьому, суд критично відноситься до доводів представника третьої особи щодо відсутності фактичного допуску до роботи та лише формальне поновлення працівника на роботі, оскільки останні спростовуються актом виконавця щодо наявності пропуску на підприємство та створення робочого місця.

Оскільки відповідач не довів правомірності дій, пов`язаних з прийняттям оскаржуваної постанови, а також її законність, позов підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо позовних вимог про повернення неправомірно стягнутих коштів.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі- Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба (відповідач).

Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою.

Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідне подання органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково необґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають частковому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-245, 250, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 10.06.2025 про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №77895710.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь приватного підприємства Центр-Монтаж-Енерго за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя Петро ПАЛАМАР