Справа № 560/11452/25
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

23 липня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Салюка П.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначено, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені позивачем протягом десяти днів з моменту отримання копії вказаної ухвали шляхом: подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для його поновлення.

На виконання вимог ухвали суду від 07 липня 2025 року позивачем надіслано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та усунення недоліків позовної заяви, в якій вказує, що взяття його на профілактичний облік і систематичне застосування кайданків не є одноразовими подіями, а становлять безперервне триваюче втручання у його права, що відбувається щодня протягом понад 4 років, включно з теперішнім часом. Рішення адміністрації колонії від 03.02.2021 року не є завершеним порушенням, а лише вихідною точкою систематичного та триваючого втручання у мої права. Кожен новий день кайданків, кожна нова ізоляція - є частиною тривалого та поновлюваного делікту, який, згідно з практикою ЄСПЛ, перезапускає строк звернення. Також вказує, що від моменту його переведення до ДУ "Замкова ВК (№ 58)" він неодноразово подавав звернення до адміністрації установи, Міністерства юстиції України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в яких ставив питання про незаконність обмежень і вимагав надати документи, що лежать в основі застосування кайданків і постановки на профоблік (див. Додатки №1-4). Проте ці звернення залишались або без відповіді, або без конкретного результату, що виключало можливість належного доступу до доказів і здійснення правового захисту. Крім того зазначає, що особа, яка перебуває під вартою, об`єктивно позбавлена доступу до публічних реєстрів, адвокатських запитів, судових рішень і засобів цифрового доступу до правової інформації.

Дослідивши подану заяву, суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення ДУ "Замкова виправна колонія (№ 58)" від 03.02.2021 року, про взяття ОСОБА_1 на профілактичний облік.

Суд враховує, що із зазначеним рішенням позивач ознайомлений 03.02.2021 року, що підтверджується проставленням підпису позивача на вказаному рішенні.

Отже, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися у момент ознайомлення із вказаним рішення. Оскільки до суду він звернувся 03.07.2025 року, ним пропущено строк звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 9901/405/19 виклала правову позицію про те, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Шдо твердження позивача, що від моменту його переведення до ДУ "Замкова ВК (№ 58)" він неодноразово подавав звернення до адміністрації установи, Міністерства юстиції України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в яких ставив питання про незаконність обмежень і вимагав надати документи, що лежать в основі застосування кайданків і постановки на профоблік (див. Додатки №1-4). Проте ці звернення залишались або без відповіді, або без конкретного результату, що виключало можливість належного доступу до доказів і здійснення правового захисту, суд зазначає що позивачем до заяви про поновлення строку звернення до суду доказів вищевказаного не надано, а відтак суд не приймає до уваги такі доводи.

Щодо посиланна позивача, що особа, яка перебуває під вартою, об`єктивно позбавлена доступу до публічних реєстрів, адвокатських запитів, судових рішень і засобів цифрового доступу до правової інформації, то суд зазначає, що перебування позивача в місцях позбавлення волі не перешкоджає реалізації його права на отримання безоплатної правової допомоги. Доказів звернення для отримання такої допомоги саме для захисту питань, висвітлених в позовній заяві, позивачем не надано (така ж позиція вказана в ухвалі Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі №160/14061/20).

Суд також вказує, що рішення Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 03 лютого 2021 року про взяття позивача на профілактичний облік як особи, схильної до нападу на працівників адміністрації та захоплення заручників, є процесуальним (внутрішньослужбовим) рішенням, прийнятим стосовно позивача. Наведе нівелює аргументи позивача, які полягають у тому, що це рішення є "триваючим правопорушенням", тобто порушенням, що нібито продовжується донині.

Суд зазначає, що позивача було ознайомлено з цим рішенням під власний підпис 3 лютого 2021 року, а це свідчить про те, що він з того моменту усвідомлював суть і наслідки цього рішення; у нього була можливість звернутися до адміністративного суду з позовом у строк визначений КАС України, якщо він вважав свої права порушеними.

Відтак, суд вважає, що в момент ознайомлення почався перебіг строку для оскарження, а не з якогось пізнішого часу, як намагається довести позивач.

В той же час, триваюча пасивна поведінка позивача щодо самостійного написання та подачі позовної заяви не свідчить про дотримання строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2023 року у справі № 260/2362/22 зазначив, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом залежить лише від того, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення такого права.

Проте позивачем не вказано непереборних та об`єктивних перешкод, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду.

Таким чином, доводи позивача, викладені в заяві, не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Отже, наведені позивачем обставини є неповажними та не можуть свідчити про своєчасність подання позову та/або бути поважною причиною його пропуску, оскільки не спростовують факту пропуску строку звернення до суду без поважних причин та обізнаності позивача про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, про які він знав.

Суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду, вказані у заяві позивача від 18.07.2025 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддяП.І. Салюк