Справа № 520/27053/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 р. Справа № 520/27053/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) у справі №520/27053/24

за позовом Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова

до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр", третя особа Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова звернувся з позовом, в якому просив зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр" вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту №79453, з метою її використання за призначенням у відповідності до "Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту", затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №579 від 09.07.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 року задоволено позов.

Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр", не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано факти та обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що керівництво відповідача постійно опікується станом сховища (захисної споруди), але повне вирішення питання про приведення сховища у належний технічний стан та готовність до укриття залежить від зовнішнього фінансування.

Посилається на те, що з огляду на приписи ст.32 Кодексу цивільного захисту України (далі по тексту - КЦЗ України) укриттю у сховищах підлягають пацієнти та працівники закладу охорони здоров`я.

Зазначає, що в даний час, в умовах постійної загрози обстрілів з боку російського агресора є небезпечними відповідні роботи щодо приведення сховища у належний технічний стан та готовність до укриття.

Окрім того, вказує, що внаслідок проведення ремонтних робіт неможливим буде використання сховища пацієнтами та співробітниками центру.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду призначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді: Калиновський В.А., Мінаєва О.М.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 №02-01/267 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 520/27053/24 у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя №248/0/15-25 від 13.02.2025 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку".

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Русанова В.Б., судді - Мельнікова Л.В., Бегунц А.О.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 №02-01/617 призначено повторний автоматизований розподіл справи №520/27053/24 у зв`язку з припиненням повноважень судді Другого апеляційного адміністративного суду Мельнікової Л. В. з 20 лютого 2025 року у зв`язку із смертю та відповідно до статті 123, 125 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Русанова В.Б., судді - Присяжнюк О.В., Бегунц А.О.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 520/27053/24 провадження № 1019/25, у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді Присяжнюк О.В.

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Русанова В.Б., судді - Калиновський В.А., Бегунц А.О.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її вимог, а також на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на території Холодногірського району м. Харкова знаходиться захисна споруда цивільного захисту (сховище) №79453.

Відповідно до паспорту сховища №79453 площа сховища складає 165,7 кв. м., місткістю на 50 осіб, вбудоване у 3-х поверхову будівлю та має 2 входи, дата прийняття в експлуатацію 1991 рік, балансоутримувачем якої є відповідач.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2024 №394593876 нежитлові будівлі за адресою сховища належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Харківської області в особі Харківської обласної ради.

У період з 17.12.2019 по 23.12.2019 Холодногірським РВ у м. Харкові ГУ ДСНС у Харківській області проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за результатами якого складено акт та видано припис від 23.12.2019 №222 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної небезпеки згідно якого зафіксовано перелік порушень відповідачем вимог законодавства, виявлених органом ДСНС України під час здійснення планової перевірки та надано пропозиції щодо усунення виявлених порушень. Строк виконання припису встановлено до 23.02.2020.

Зауваження або заперечення до акту перевірки, припису з боку суб`єкта господарювання не надходили, результати перевірки в судовому порядку не оскаржувались.

Акт №223 та припис №222 вручено 23.12.2019 в.о. директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр".

В період з 25.09.2020 по 28.09.2020 Холодногірським РВ у м. Харкові ГУ ДСНС у Харківській області проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за результатами якого складено акт та видано припис від 28.09.2020 №73 про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної небезпеки відповідачем, згідно якого зафіксовано перелік порушень вимог законодавства, виявлених органом ДСНС України під час здійснення планової перевірки та надано пропозиції щодо усунення виявлених порушень. Строк виконання припису встановлено до 28.11.2020.

Акт №78 та припис №73 вручено 28.09.2020 директору підприємства відповідача, не оскаржені в судовому порядку.

З метою з`ясування стану усунення недоліків, наведених у приписі, що стосуються вказаної захисної споруди Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова направлено запит до ГУ ДСНС у Харківській області.

Згідно відповіді ГУ ДСНС у Харківській області від 24.02.2023 №65010-1085/65103 листи щодо виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, складеного під час останньої перевірки державного нагляду (контролю), від відповідача не надходили.

За змістом складеного самостійно (без залучення представників територіального підрозділу ДСНС) акту оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту №79453 від 15.11.2021 року, балансоутримувачем якої є відповідач, станом на 15.11.2021 сховище №79453 не готове до використання за призначенням та підлягає капітальному ремонту з рекомендаціями щодо приведення захисної споруди у готовність до використання за призначенням.

За змістом складеного самостійно (без залучення представників територіального підрозділу ДСНС) акту оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту №79453 від 21.11.2022 року, балансоутримувачем якої є відповідач, станом на 21.11.2022 сховище №79453 не готове до використання за призначенням та підлягає капітальному ремонту з аналогічними рекомендаціями щодо приведення захисної споруди у готовність до використання за призначенням.

Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова направлено запит від 22.08.2024 №52-103-5842 вих-24 до ГУ ДСНС у Харківській області з метою з`ясування актуальної інформації щодо усунення відповідачем вищезазначених порушень, встановлених органом ДСНС під час проведених планових/позапланових заходів державного контролю; проведення та/або надходження актуальних відомостей від балансоутримувача щодо оцінки стану готовності захисної споруди №79453 до укриття.

Згідно листа Відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Холодногірському району Харківської міської територіальної громади Харківського РВ ГУ ДСНС у Харківській області від 28.08.2024 №65331-9-1690/65331 на адресу Відділу не надходила інформація щодо усунення порушень, встановлених органом ДСНС України під час проведених останніх заходів державного нагляду (контролю).

Балансоутримувачу захисної споруди №79453 (відповідачу) 28.08.2024 Відділом запобігання надзвичайним ситуаціям по Холодногірському району Харківської міської територіальної громади Харківського РВ ГУ ДСНС у Харківській області направлено запит про надання інформації щодо утримання та готовності до використання за призначенням вказаної захисної споруди та усунення порушень згідно припису.

Окрім того, Відділом запобігання надзвичайним ситуаціям по Холодногірському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС у Харківській області листом від 06.09.2024 №65331-1-1830/65331 на адресу Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова направлено акт оцінки готовності захисної споруди цивільного захисту (сховища) №79453 від 13.08.2024 та копію листа відповідача.

Згідно акту оцінки стану готовності захисної споруди цивільного захисту №79453 від 13.08.2024 (із залученням представників територіального підрозділу ДСНС), балансоутримувачем якої є відповідач, станом на 13.08.2024 сховище №79453 не готове до використання за призначенням з рекомендаціями щодо приведення захисної споруди у готовність до використання за призначенням,

Згідно листа відповідача від 02.09.2024 №368 на адресу Відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Холодногірському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС у Харківській області стан захисної споруди №79453 оцінюється як неготовий.

Позивач, вважаючи, що невжиття відповідачем визначених законодавством заходів з метою приведення захисної споруди цивільного захисту (сховища) №79453 до готовності суперечить інтересам держави у сфері підготовки країни до оборони в умовах воєнного стану та захисту життя людини, звернувся з позовом.

В обґрунтування підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави зазначив, що підставою звернення слугувало відсутність органу, який має право звернення до суду із такими позовними вимогами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для зобов`язання відповідача вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення вказаної захисної споруди цивільного захисту.

При цьому, суд вважав, що прокурором доведено правомірність самостійного звернення до суду в інтересах держави.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно п. 7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Право суб`єкта владних повноважень звернутися до суду та способи судового захисту регламентовані ч.4 ст.5 КАС України, якою передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, на відміну від фізичних та юридичних осіб, суб`єкти владних повноважень обмежені в праві звертатися до адміністративного суду, оскільки їм заборонено подавати позови на загальних підставах. Тому, у разі звернення суб`єкта владних повноважень до суду в якості позивача, останній зобов`язаний довести наявність правових підстав для звернення до суду саме з таким позовом, а суд повинен перевірити, чи має цей орган право на ініціювання судового процесу за правилами адміністративного судочинства.

Так, у постанові від 13 березня 2025 року у справі №990/17/25 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи, зокрема, приписи ч.4 ст. 5 КАС України, зробила висновок, що суб`єкт владних повноважень не має прав, у розумінні міри свободи поведінки, а лише наділений законодавцем певними повноваженнями, необхідними для реального виконання завдань та функцій держави, що покладені на нього, у зв`язку з чим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що законодавство встановлює обмеження щодо можливості звернення до суду саме суб`єктами владних повноважень.

Участь у судовому процесі прокурора в інтересах інших осіб, як спеціального суб`єкта звернення до суду, передбачена статтею 53 КАС України.

Згідно ч.3 ст.53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (частина четверта статті 53 КАС України).

Згідно ч.5 ст.53 КАС України у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі по тексту - Закон України «Про прокуратуру») статтею 1 якого установлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно абзаців 1, 2 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (абзаци 1, 2 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзац 3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, за наведеного правового регулювання, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах і, визначаючи правовий статус прокурора у судовому процесі для представництва інтересів держави, законодавець зобов`язав останнього навести належне обґрунтування щодо наявності/відсутності таких повноважень. А суд, у свою чергу, повинен надати оцінку таким аргументам та, у випадку встановлення відсутності підстав для представництва, застосувати наслідки, передбачені статтею 169 КАС України.

Верховний Суд зауважує, що подібне питання щодо повноважень прокурора самостійно звернутися до суду з відповідним позовом в інтересах держави вже досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду у межах розгляду справи № 925/1133/18.

Так, узагальнюючи висновки щодо застосування норм права, у справі № 925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 червня 2024 року констатувала, що: прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Судом встановлено, що в даній справі прокурор звернувся самостійно і визначив відповідачем Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр", третя особа: Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Своє звернення до суду з позовом прокурор обґрунтував відсутністю у ДСНС повноважень на звернення із заявленими позовними вимогами у даній справі, а також відсутністю інших уповноважених державних органів, на які б було покладено щодо звернення із такими вимогами.

Колегія суддів враховує, що в пункті 43 постанови Верховного Суду від 11 серпня 2023 року у справі № 560/10015/22 суд звернув увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (пункт 44 постанови від 11.08.2023 року у справі №560/10015/22).

Наведений вище підхід корелюється з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №925/1133/18, яка у постанові від 11.06.2024 року, з-поміж іншого, зазначила, що вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом) (пункт 68).

Колегія суддів зазначає, що приписами КЦЗ України (у відповідній редакції) урегульовані відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту та, зокрема, визначено повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Розділом ІІІ КЦЗ України визначені повноваження суб`єктів забезпечення цивільного захисту, зокрема, Кабінету Міністрів України; центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту; інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту та органів державної влади у сфері цивільного захисту; Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту.

Главою 7 КЦЗ України визначена правова регламентація об`єктів укриття населення в об`єктах фонду захисних споруд цивільного захисту та евакуаційні заходи.

Відповідно до приписів ч.8 ст.32 КЦЗ України утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Частиною 15 ст. 32 КЦЗ України установлено, що контроль за створенням фонду захисних споруд цивільного захисту, готовністю його об`єктів до використання за призначенням забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та його територіальні органи спільно з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів зазначає, що наведені вище приписи КЦЗ України передбачають значну кількість державних органів різних рівнів, наділених повноваженнями у сфері захисту населення, а в частині утримання захисних споруд цивільного захисту контролюючим органом визначають центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, яким є Державна служба України з надзвичайних ситуацій. Таким чином, аргумент заявника касаційної скарги щодо відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження у сфері контролю за готовністю об`єктів укриття до використання за призначенням не відповідають законодавчим приписам.

Визначаючи повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту колегія суддів виходить з приписів Закону України №2228-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування повноважень між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту», яким із КЦЗ України виключено статтю 67 «Повноваження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки», проте доповнено статтею 17-1 Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, згідно із пунктами 16, 48, 51 якої такий суб`єкт владних повноважень:

- реалізує державну політику з питань створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення обліку таких споруд;

- звертається до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, у разі якщо такі порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей;

- перевіряє стан дотримання вимог законодавства у сфері цивільного захисту та складає відповідні акти.

Також слід взяти до уваги норми Закону України від 06.10.2022 року №2655-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перших кроків дерегуляції бізнесу шляхом страхування цивільної відповідальності», яким пункт 48 частини другої статті 17-1 КЦЗ України після слів «адміністративного суду щодо» доповнено словами «допущення уповноважених посадових осіб до проведення планових або позапланових перевірок (у разі їх недопущення з підстав інших, ніж передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), а також щодо», а після слів «здоров`ю людей» - словами «з інших підстав, визначених законом».

Водночас, запроваджене наведеним Законом формулювання «з інших підстав, визначених законом» не відповідає елементу принципу законності в частині чіткості формулювання нормативного акту, з огляду на визначення цим формулюванням повноважень центрального органу виконавчої влади, необхідних для реалізації покладених на нього завдань і функцій держави. Наведене формулювання потребує чіткої кореляції із положенням закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого ДСНС може подати до суду позовну заяву зобов`язального характеру стосовно осіб, що відповідають за належне утримання захисних споруд.

Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1052 (далі по тексту - Положення №1052) також не передбачає підстав звернення до суду в разі невідповідності об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту стану готовності до використання.

На час виникнення спірних правовідносин у даній справі, Порядком створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд із фонду та ведення його обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138 (далі по тексту - Порядок №138) був визначений механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку.

За визначенням, наведеним у пункті 3 Порядку №138 балансоутримувачі захисних споруд - це власники, юридичні особи, на балансі яких перебувають захисні споруди; а утримання захисних споруд - це комплекс заходів організаційного, матеріально-технічного, інженерного, фінансового та іншого характеру, що спрямовані на забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням.

Здійснення контролю за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує ДСНС разом з відповідними центральними органами виконавчої влади, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідно до вимог законодавства (пункт 12 Порядку №138).

Окрім того, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) установлені Законом України від 05 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі по тексту - Закон № 877-V).

Так, в цьому Законі наведені види та форми заходів державного нагляду (контролю), зокрема у вигляді планових та позапланових заходів, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (ст.1 Закону № 877-V).

Отже, з урахуванням наведеного нормативно-правового регулювання, аналізуючи приписи пункту 17-1 КЦЗ України (у редакції Закону України від 06 жовтня 2022 року №2655-IX) у взаємозв`язку з Положенням №1052, колегія суддів констатує, що органам ДСНС надано право звернення до адміністративного суду лише з вимогами про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи суб`єктів господарювання, що свідчить про виключність судового способу захисту цих суспільних інтересів у випадку створення загрози життю та/або здоров`ю людей, тоді як в інших випадках передбачено застосування заходів адміністративного примусу, що за своєю суттю є заходом реалізації застосування санкції, передбаченої приписами статті 68 КЦЗ України.

Можливість самостійного звернення до суду органу ДСНС з позовними вимогами зобов`язального характеру до відповідальних суб`єктів в якості заходу контролю не встановлена.

Отже, з урахуванням наведеного вище, питання повноважень органу ДСНС звертатися до суду в якості позивача вирішено законодавцем через наділення указаного суб`єкта владних повноважень контролюючими функціями у вигляді здійснення державного нагляду (контролю), які реалізуються шляхом застосування відповідних заходів реагування до суб`єктів господарювання.

Саме у такий спосіб законодавець вирішив питання визначення суб`єкта державно-правового примусу у правовідносинах, пов`язаних з утриманням захисних споруд, а тому аргументи прокуратури про відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах не відповідають приписам Кодексу цивільного захисту та Положенню №1052, оскільки органи ДСНС наділені функцією впливу на балансоутримувачів об`єктів цивільного стану (захисних споруд) шляхом застосування заходів примусового характеру.

В контексті спірних відносин у даній справі, колегія суддів не може не врахувати розвиток законодавства у сфері цивільного захисту, з огляду на набуття особливої соціальної значимості об`єктів укриття у період воєнного стану та здійснення ракетних і дронових атак на території України.

Відповідно до ч. 15 ст.32 Кодексу (в редакції Закону України від 08 листопада 2023 №3441-IX) контроль за станом готовності об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та/або його територіальними органами (у разі їх утворення) спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, іншими органами державної влади, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування шляхом проведення комплексних, контрольних та позапланових обстежень.

Отже, норма спеціального нормативного акта визначила чіткий перелік повноважень в сфері контролю за станом готовності об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням, визначивши їх як заходи адміністративного впливу.

Колегія суддів зазначає, що приписи ч.4 ст.5 КАС України наділяють суб`єктів владних повноважень правом звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відтак, відсутність у органу ДСНС права звернутися до суду з позовом зобов`язального характеру не означає, що наразі відсутній орган, що здійснює відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, за діючого нормативно-правового регулювання, захист інтересів держави шляхом звернення до суду прокурора з окремим позовом зобов`язального характеру стосовно суб`єкта господарювання, який не забезпечив належне утримання захисної споруди з вимогами щодо технічного утримання та обслуговування такої будівлі, суперечить приписам ч.4 ст.5 КАС України, оскільки указана норма містить імперативний припис щодо наділення суб`єкта владних повноважень таким правом виключно законом або Конституцією України.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.07.2025 року у справі №120/17511/23, від 16.07.2025 у справі №120/12423/23, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування у даній справі.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не дослідив наявність повноважень прокурора на звернення до суду із даним позовом, що призвело до невірного вирішення справи.

З урахуванням наведеного вище, висновки суду першої інстанції про те, що прокурором доведено правомірність самостійного звернення з позовом до суду в інтересах держави, є необґрунтованими.

Згідно п.1 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення не враховано наведеного вище, колегія суддів вважає, що ним допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому його рішення підлягає скасуванню з залишенням позову без розгляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.12.2023 року у справі №400/4238/22, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду адміністративним судом справи без прийняття рішення суду по суті спору, а тому у цьому випадку правова оцінка судом спірним правовідносинам не надається.

Оскільки позов підлягає залишенню без розгляду, а скаржник просив суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду його скарги прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, його скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 238, 240, 311, 315, 319, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №520/27053/24 скасувати.

Позов Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний клінічний перинатальний центр", третя особа Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц