Справа № 570/3004/25
Суддя: Коробов С.О.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№570/3004/25
Номер провадження 2-а/570/32/2025
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м. Рівне

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області (як місцевого адміністративного суду) Коробов С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом представника позивача Пархомчук В.В., подану в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Станіславчука Сергія Анатолійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 811802 від 15.06.2025,

в с т а н о в и в:

До Рівненського районного суду Рівненської області звернулася представник позивача із вказаним позовом.

На обгрунтування позовних вимог у позові зазначено, що ОСОБА_1 на вихідних з 14.06.2025 по 16.06.2025 постійно перебував в селі Жильжа Рівненського району Рівненській області, де займався риболовлею, тому на місці події взагалі не міг бути. Тому зважаючи на відсутність у його діях порушень вимог ПДР України, а відповідно відсутність у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, представник позивача просить спірну постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року провадження у справі за адміністративним позовом було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання учасниками справи заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою суду встановлено процесуальний строк для реалізації відповідачами свого права на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Оцінивши докази, надані сторонами в позовній заяві та досліджені в судовому засіданні, а також відзиві на позов, суд вважає, що наявні достатні підстави для прийняття рішення в порядку спрощеного провадження.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1, 2 ст. 9 КАС України).

Позиція відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області викладена у поданому в строк до суду відзиві. Відповідач у відзиві зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На думку відповідача позивач не надав жодного доказу, який би повністю спростовував факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Позиція відповідача - поліцейського сектору реагування патрульної поліції Станіславчука Сергія Анатолійовича щодо даного позову суду не відома, оскільки він не скористався своїм правом надання відзиву на вказаний позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Відповідно до ст. 262 КАС України за клопотанням представника позивача в судовому засіданні було досліджено відеозаписи, які орган поліції долучив до відзиву на позов, а також були допитані свідки.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що 15.06.2025 о 22 год. 57 хв. на автодорозі Т1817 між с. Яківці та с. Могулки, водій керував т/з та в темну пору доби не перемкнув дальнє світло фар на ближнє перед зустрічним т/з, чим порушив п.п.19.2 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач із зазначеною постановою не погоджується, тому звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Спірна постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 811802 від 15.06.2025 року винесена працівником поліції як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП та відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього суд констатує, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний серед іншого з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

Докази у справі відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає необхідним вказати на наступні обставини.

З урахуванням вищевикладених висновків суд констатує, що постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення вимог п.19.2 ПДР може бути правомірним рішенням суб`єкта владних повноважень тоді і лише тоді, коли на підставі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів можна зробити категоричний висновок щодо того, що водій, керуючи певним транспортним засобом, порушив вказаний пункт ПДР.

Разом з тим судом за результатами дослідження в судовому засіданні відеозаписів, які орган поліції долучив до відзиву на позов встановлено, що керував автомобілем не позивач ОСОБА_2 , а його брат - ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були дорпитані в судовому засіданні, вказали, що з 14 червня 2025 року по 16 червня 2025 року позивч ОСОБА_1 постійно перебував в с. Жильжа Рівненського району Рівненської області, де займався риболовлею.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що 15.06.2025 саме ОСОБА_7 керував транспортним засобом.

А ні на вищезазначеному відеозаписі, а ні в будь-яких інших матеріалах справи про адміністративне правопорушення, що є в наявності суду, немає безпосереднього та допустимого підтвердження того, що саме позивач порушив ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року - зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Однак в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне. На основі цього суд також приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення у виді постанови підлягає скасуванню.

Щодо належності обраних позивачем відповідачів. Позивачем одним з відповідачів по справі було визначено працівника поліції - поліцейського сектору реагування патрульної поліції Станіславчука Сергія Анатолійовича, який виніс спірну постанову про накладення адміністративного стягнення, однак суд не може погодитися з цим, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: частини перша, друга, третя і п`ята статті 122,

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, необхідно прийти до висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а також відповідне управління поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не його територіальний орган чи посадова особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах і від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином належним відповідачем в межах даної справи є лише Головне управління Національної поліції у Волинській області, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до другого відповідача (працівника поліції) слід відмовити.

Відповідно до норм КАС України за результатами розгляду адміністративних позов на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України. Це у свою чергу свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

Оскільки зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України не вбачається наявність в адміністративного суду в межах даної категорії справ повноважень щодо визнання недійсним рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до відповідальності, то суд приходить до висновку, що скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, що свідчить про відсутність необхідності в застосуванні додаткових способів захисту порушеного права.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати по справі становлять 484 грн. 48 коп. витрат на сплату судового збору і відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 122, 245, 247 п.1, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, - суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов представника позивача Пархомчук В.В., поданий в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Станіславчука Сергія Анатолійовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 811802 від 15.06.2025 задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАД № 811802 від 15.06.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Надіслати справу про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) - Головного управління Національної поліції у Волинській області.

У задоволенні позовних вимог до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Станіславчука Сергія Анатолійовича - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань (ідентифікаційний код юридичної особи - 40108604) понесені судові витрати у загальному розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Коробов С.О.