Справа № 703/3968/25
Суддя: Волосовський В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3968/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волосовського В.В.,

секретаря судового засідання Похітон Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сухомудренко Б.В., через систему «Електронний суд» звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з даним адміністративним позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 123-3 КУпАП, винесену поліцейським Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Головатюком С.О. та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення..

В обґрунтування позову позивач вказує, що 06 червня 2025 року поліцейським Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Головатюком С.О. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4942218, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Згідно фабули оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 10.06.2025 о 23 годині 49 хвилин у селищі Муровані-Курилівці Подільського району Вінницької області по вул. Єдності, 35, керував автомобілем MAN LE 8.150 д.н.з. НОМЕР_2 , у якого не освітлювався задній номерний знак у темну пору доби, що не давало змоги визначити його символи, чим порушив п.п. «в» п. 2.9 ПДР України керування водієм ТЗ з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. До постанови додається в якості доказу відео з бк № 798275.

Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям провадження у справі з огляду на наступне.

Так, позивач пояснив, що відповідно до цивільно-правової угоди від 06.06.2025 від ФОП ОСОБА_2 («Замовник») та ОСОБА_1 («Виконавець») уклали договір, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язався надати послуги з перевезення вантажів, керування транспортним засобом замовника.

10.06.2025 року ОСОБА_1 за місцем розташування складу меблів, належного ОСОБА_2 , разом із своїм товаришем ОСОБА_3 , який допомагав йому на підставі усної домовленості, здійснили завантаження причіпу автомобіля MAN LE 8.150 д.н.з. НОМЕР_2 великогабаритними ліжками та матрацами до них.

Позивач вказує, що перед рейсом він ретельно перевірив справність свого автомобіля, чим виконав п. 2.3. а) ПДР України. Стверджує, що перед виїздом із м. Сміли лампа освітлення заднього номеру на час її перевірки працювала справно. Маючи дані про технічну справність автомобіля, оглянувши його перед виїздом, ОСОБА_1 був переконаним у його належному функціонуванні.

Окрім того, зауважив, що відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00825-00706-25, транспортний засіб MAN LE 8.150 д.н.з. НОМЕР_2 після технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового проходження технічного контролю не пізніше 17.04.2026 року.

Позивач також вказує, що після зупинки автомобіля під його керуванням 10.06.2025 працівниками поліції на території Могилів Подільського району Вінницької області та виявлення вказаної несправності, він повідомив поліцейським що перед виїздом в рейс номерний знак у нього підсвічувався та виявив готовність негайно виправити цю несправність, також повідомив поліцейським про те, що не помітив несправності лампи підсвітки номерного знаку та наголошував, що автомобіль, яким він керував пройшов технічний огляд.

Також позивач зауважив, що під час складання оскаржуваної постанови номерний знак перебував в чистому вигляді, що, на переконання позивача, також свідчить про те, що він оглядався водієм перед виїздом. Таким чином некоректна робота указаної лампи освітлення виникла не з його вини як водія, а також ним не вчинялися умисні дії, спрямовані на приховування номерного знаку автомобіля, що вказує про відсутність складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Окрім того, позивач наголошує, що вказане порушення не спричинило до настання будь яких негативних наслідків для безпеки дорожнього руху, не призвело до порушення прав інших його учасників, а отже є малозначним, що також виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 вважає, що оскільки несправність виникла під час руху автомобільною дорогою, а він не міг знати про її існування, адже лампа знаходиться поза межами видимості водія, то і в його діях відсутні ознаки та склад інкримінованого адміністративного правопорушення.

На підтвердження наведених у позові обставин позивач надав до суду копії свого паспорту, РПНОКПП, постанови серії ЕНА 4942218 від 11.06.2025; протоколу огляду ТЗ та відеозапис, здійснений під час спілкування з працівниками поліції під час складання оскаржуваної постанови.

На переконання позивача, інспектором всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення. Вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого правопорушення не доведена.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року є протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 08 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він може подати заперечення, а також витребувано у ГУНП у Вінницькій області запис із портативного реєстратора із записом розгляду справи відносно ОСОБА_1 , за результатом розгляду якої винесено постанову серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.123-3 КУпАП.

На виконання ухвали суду від 08 липня 2025 року в частині витребування доказів, 14 липня 2025 року від ГУНП у Вінницькій області через систему «Електронний суд» надійшов відеозапис із портативного реєстратора із записом розгляду справи відносно ОСОБА_1 , за результатом розгляду якої винесено постанову серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року.

Також, реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 162 КАС України, 14 липня 2025 року представником відповідача Орленком В.В. через підсистему «Електроний суд» надано відзив на позовну заяву, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Представник відповідача зазначив, що на вимогу працівників поліції, позивач здійснив зупинку свого транспортного засобу, яким керував у вказаний у постанові день та час.

11.06.2025 у селищі Муровані Курилівці Вінницької області відносно ОСОБА_1 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби. При цьому зауважив, що під час складання указаної постанови на всій території України діяв особливий правовий режим воєнний стан.

Так, законодавством України встановлено заборону як керування так і експлуатації в цілому транспортних засобів з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості), а також якщо стан номерного знака не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів.

Керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби є порушенням ПДР та являється адміністративним правопорушенням. Відповідальність за керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Представник відповідача також зазначив, що на наданому позивачем відеозаписі зафіксовано, що на транспортному засобі позивача, який перебуває із увімкненими габаритними ліхтарями та двигуном, не освітлений (не підсвічується) у темну пору доби задній номерний знак. Окрім, того зауважив, що позивач визнав факт несправності ламп освітлення номерного знаку, що також зафіксовано на відеозаписі та у поданому позові.

На законодавчому рівні закріплено дві форми вини, а саме умисно та з необережності.

Згідно п. 2.3. ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Отже, саме на водія покладено обо`язок забезпечення належного технічного стану транспортного засобу під час його експлуатації.

Представник відповідача вказує, що у транспортних засобах, у тому числі автомобілі позивача, на панелі приладів наявні відповідні індикатори (значки, контрольні лампи, тощо), які сигналізують у разі несправності ламп світлових приладів. Таким чином, позивач мав можливість виявити технічну несправність автомобіля, зокрема несправність ламп для освітлення номерного знаку.

Згідно п. 31.5. ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

При цьому виконання п. 31.5. ПДР в частині усунення несправності на місці не звільняє від адміністративної відповідальності, при цьому дана норма лише надає можливість продовжити рух якомога коротшим шляхом виключно до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил, якщо неможливо усунути несправності на місці.

Представник відповідача наголошує, що інкриміноване позивачу правопорушення було виявлено саме поліцейським, при цьому на момент зупинки позивач керував транспортним засобом без дотримання вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР. Водночас зауважив, що позивача було притягнено до адміністративної відповідальності не за наявність технічної несправності транспортного засобу, а саме за неосвітлений номерний знак. Тобто підставою відповідальності являється виключно факт неосвітлення номерного знаку незалежно від причин (технічна несправність чи неуважність водія, тощо).

Відтак на думку представника відповідача, інспектор дів виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

За вказаних обставин, на думку представника відповідача, відсутні підстави для скасування постанови з мотивів, наведених в позовній заяві.

Правом на надання відповіді на відзив позивач не скористався.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сухомудренко Б.В. не з`явилися, однак звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що зазначені у позовній заяві, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що постановою поліцейського Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Головатюка С.О. серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190 грн. за те, що він 10.06.2025 о 23 годині 49 хвилин у селищі Муровані-Курилівці Подільського району Вінницької області по вул. Єдності, 35, керував автомобілем MAN LE 8.150 д.н.з. НОМЕР_2 , у якого не освітлювався задній номерний знак у темну пору доби, що не давало змоги визначити його символи, чим порушив п.п. «в» п. 2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП (а.с. 8).

Так, стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 30.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР України) на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Згідно п.п. «в» п. 2.9 ПДР України водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

- не належить цьому засобу;

- не відповідає вимогам стандартів;

- закріплений не в установленому для цього місці;

- закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

- неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00825-00706-25, ТОВ «Фірма сигнал» 17 квітня 2025 року було проведено перевірку технічного стану автомобіля MAN LE 8.150 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач в день складення щодо нього оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, за висновком якого встановлено, що даний транспортний засіб після проведення технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю визначена не пізніше 17 квітня 2026 року (а.с.16).

З указаного вбачається, що обов`язковий технічний контроль автомобіля, яким керував позивач було проведено менше як за два місяці до складання оскаржуваної постанови.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2025 відповідачу було роз`яснено його обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення та зобов`язано надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на докази якими він обґрунтовується.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р. поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Постановою серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190 гривень. З постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив п. п.2.9.в Правил дорожнього руху України.

Водночас, з наданого представником відповідача відеозапису з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано складання постанови відносно позивача, не вбачається що позивач був обізнаний про наявність вказаної у постанові несправності, за твердженням позивача, яке зафіксовано на указаний відеозапис перед виїздом із м. Сміли лампа освітлення заднього номеру на час її перевірки працювала справно. Окрім того, позивач виявив готовність негайно виправити цю несправність, також повідомив поліцейським про те, що не помітив несправності лампи підсвітки номерного знаку та наголошував, що автомобіль, яким він керував пройшов технічний огляд. Також з відеозапису вбачається, що під час складання оскаржуваної постанови номерний знак не був забруднений, що також свідчить про те, що він оглядався водієм перед виїздом.

Таким чином, слід констатувати, що некоректна робота указаної лампи освітлення виникла не з вини ОСОБА_1 як водія, а також ним не вчинялися умисні дії, спрямовані на приховування номерного знаку автомобіля, що вказує про відсутність складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Водночас, суд відхиляє доводи сторони відповідача, що позивач мав можливість виявити технічну несправність автомобіля, зокрема несправність ламп для освітлення номерного знаку, оскільки на панелі приладів автомобіля наявні відповідні індикатори (значки, контрольні лампи, тощо), які сигналізують у разі несправності ламп світлових приладів, з тих підстав, що значення певних індикаторів може відрізнятися в залежності від марки та моделі автомобіля. При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що в автомобілі, яким керував позивач був наявний індикатор, що сигналізує у разі несправності лампи світлового приладу, що освітлює задній номерний знак автомобіля.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

З долученого до матеріалів справи відзиву на позовну заяву вбачається, що представник відповідача покликається на дані відеозапису з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого ОСОБА_1 у вказаний в постанові день та час не заперечував порушення ним ПДР так як із вказаними порушеннями був згідний.

Разом з тим, відеозапису, який би підтверджував, що ОСОБА_1 керував автомобілем та вчинив вищевказане адміністративне правопорушення відповідачем суду не було надано, як і будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

Свідків чи інших доказів вини ОСОБА_1 поліцейським не надано і у постанові не зазначено.

Суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова серії ЕНА № 4942218 від 11.06.2025 року, оскільки лише опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що в оскарженій постанові відсутні будь-які посилання на докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, суд вважає, що подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 121-3 КУпАП та винність ОСОБА_1 є недоведеною.

Відсутність належних та достатніх доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, ставлять під сумнів висновок суб`єкта владних повноважень про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98)

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

Враховуючи те, що за змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а тому позов підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17, де останній вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: - залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; - скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); - скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; - змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем в ході розгляду справи не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача та не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку адміністративний позов задовольнити та оскаржувану постанову скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

При цьому враховується практика ЄСПЛ, яка визначає, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту ст.139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення цього адміністративного позову, доказів понесення інших судових витрат він до суду не подав, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 4-5, 7-10, 72-78, 139, 241-244, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 4942218 від 11 червня 2025 року, винесену поліцейським Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Головатюком Сергієм Олександровичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції у Вінницькій області, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Театральна, буд.10.

Головуючий: В. В. Волосовський