Справа № 711/4774/25
Суддя: Петренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4774/25
Номер провадження2-а/711/66/25
РІШЕННЯ
24 липня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
представника позивача адвоката Поліщука А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
Згідно Постанови, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що у нього був відсутнім військово-обліковий документ військовозобов`язаного і він не пред`явив його на вимогу уповноваженого працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.
Позивач не згоден із зазначеним рішенням відповідача та вважає його незаконним, а тому просить суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №1922/М/2024 від 28.10.2024 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Підставами для скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1922/М/2024 від 28.10.2024 позивач вважає такі обставини:
по-перше, з метою виконання положень п.14 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, 27 жовтня 2024 року позивач знаходився у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 та мав наміри змінити посвідчення про приписку до призовної дільниці на військово-обліковий документ нового зразка. Проте відповідач не зазначив про дану обставину, оскільки вона впливає на кваліфікуючу ознаку адміністративного правопорушення, адже дані дії можуть виключати можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, в порушення ст.256 КУпАП, відповідач не зазначив дату та час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, якщо таке мало місце. Не зазначення дати та часу вчинення адміністративного правопорушення, згідно ст.38 КУпАП, впливає на строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які, станом на 17.01.2025, закінчилися;
по-друге, пунктом 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 року, що був чинним до прийняття постанови Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, надавалося визначення військово-облікового документа, до яких відноситься і посвідчення про приписку до призовної дільниці. Таким чином, позивач стверджує, що відомості, які викладені в оскаржуваній постанові, щодо відсутності у позивача військово-облікового документа не відповідають дійсності, оскільки доказом цьому є наявність посвідчення про приписку до призовної дільниці;
по-третє, позивач не мав при собі військово-облікового документа військовозобов`язаного. Проте, як стверджує позивач, такого визначення не містить жодний нормативний документ. Крім того, оскільки позивачу 25 років виповнилося у 2020 році, тому саме у цей рік він набув право на обмін посвідчення про приписку на військово-обліковий документ. Підсумовуючи викладене, позивач констатує, що означені обставини не свідчать про відсутність у нього військово-облікового документа, а лише вказують на можливий несвоєчасний обмін означеного документа;
по-четверте, згідно ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Оскільки обмін посвідчення про приписку до призовної дільниці на військово-обліковий документ позивач повинен був здійснити при виповненні йому 27 років, тобто у 2017 році, тобто не в особливий період, тому до спірних правовідносин підлягала застосування норма ч.3 ст.210-1 КУпАП у редакції, станом на 2017 рік, санкція якої передбачала штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
по-п`яте, відповідачем була порушена процедура притягнення до адміністративної відповідальності з огляду на те, що у порушення ст.59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП позивачу не було повідомлено про його права, в тому числі про право на юридичну допомогу.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2025 року було поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу незначної складності, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 30 хв 10 липня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.39-40).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.07.2025 відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення до 14 год 00 хв 22 липня 2025 року (а.с.50).
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Поліщук А.Ю. додатково повідомили суд, що 27.10.2024 посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, як це зазначено в оскаржуваній позивачем постанові, не складався і позивачу не роз`яснювались права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що передбачені як ст.63 Конституції України, так і ст.268 КУпАП.
Водночас позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнав той юридичний факт, що він не документований військово-обліковим документом, обгрунтовуючи це тим, що він тривалий час проживав за межами території України, а після повномасштабного вторгнення російської федерації на суверенну територію України, він вступив до лав самооборони у зв`язку із чим працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомили йому, що зв`яжуться з ним для документування його військово-обліковим документом.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не забезпечив явку свого представника у судове засідання 22.07.2025, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик від 10.07.2025 до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що була отримана цим учасником справи 11.07.2025 о 01 год 19 хв 06 сек і підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.52 зворот).
Також і процесуальним правом на подачу відзиву відповідач не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того ч.2 ст.175 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Частинами 1, 3 ст.268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на викладені вище норми процесуального права, беручи до уваги не прибуття представника відповідача в судове засідання за умови належного і своєчасного його судом повідомлення про день, час та місце розгляду справи, не надання ним відзиву на позовну заяву, а також не повідомлення суду про причини неявки та не заперечення позивача і його представника проти розгляду справи у відсутність представника відповідача, суд вважав за можливе здійснити розгляд справи без участі представника відповідача, вирішивши спір за наявними матеріалами справи.
22 липня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.227 КАС України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год 45 хв 24 липня 2025 року.
Суд, заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Поліщука А.Ю. безпосередньо дослідивши усі матеріали адміністративної справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.
Із закордонного паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , що роздрукований із порталу «Дія» і яким документований позивач, суд встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на день винесення оскаржуваної постанови йому виповнилося повних 34 роки (а.с.12).
Із безпосередньо дослідженої у судовому засіданні постанови про адміністративне правопорушення №1922/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 28.10.2024 суд встановив, що 28 жовтня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було винесено означену постанову, у якій, зокрема, встановлено, що: «27 жовтня 2024 року відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю військово-облікового документа військовозобов`язаного та не пред`явлення його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.
Громадянину ОСОБА_3 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП. Зауважень до протоколу не має, пояснення не надав. Клопотань про відкладення справи не заявляв.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено о 10 год 00 хв 28.10.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №302.
Дослідивши матеріали справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 під час перевірки облікових даних не пред`явив військово-обліковий документ на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із його відсутністю, про що був складений протокол».
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 ст.210-1 КУпАП, в особливий період, що є підставою для накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, спірні правовідносини також врегульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543).
Згідно дефініції поняття «особливий період» (абз.5 ч.1 ст. 1 Закону №3543) це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, що триває і дотепер.
Крім того, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, що триває і дотепер.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону № 3543, відповідно до частини 6 якої, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Відповідно до абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
З аналізу означених вище положень чинного законодавства в редакції, станом на 28.10.2024, суд дійшов висновку, що за змістом ч. 6 ст. 22 Закону № 3543 у взаємозв`язку із абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, адміністративна відповідальність, згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою, зокрема, уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Тобто, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану і пред`явити його на вимогу уповноваженого представника, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а його відсутність чи непред`явлення є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Пунктом 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 року (далі Порядок №921), що був чинним до прийняття Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» №559 від 16.05.2024 передбачено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.
Пунктом 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 (далі Порядок №559), передбачено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): 1) в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); 2) у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , станом на 28 жовтня 2024 року, всупереч положенням зазначених вище норм законодавства України не оформив військово-обліковий документ, що і підтвердив у судовому засіданні, що відбулося 22.07.2025.
Належних і достовірних доказів тому юридичному факту, що позивач мав військово-обліковий документ у розумінні як п.16 Порядку №921, так і п.2 Порядку №559, станом на 28.10.2024, матеріали адміністративної справи не містять і позивачем копія такого документа не долучена до матеріалів позовної заяви.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що позивачу, станом на 28.10.2024, виповнилося повних 34 роки, а відповідно до положень п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він має статус військовозобов`язаного, а тому зобов`язаний, згідно положень ч.6 ст.22 Закону №3543, мати при собі військово-обліковий документ у розумінні як п.16 Порядку №921, так і п.2 Порядку №559.
Проте відповідно до ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Частинами 1,3 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Водночас ч. 6 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Із досліджених у судовому засіданні письмових доказів, зокрема, зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №1922/М/2024 від 28.10.2024 (а.с.13-15), судом встановлено, що зміст цього документа не містить відомостей про те ким складався протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , його номер та відомості про роз`яснення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_1 , його прав, передбачених як ст.63 Конституції України, так і ст.268 КУпАП.
Також у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечив факт складення відносно нього 27.10.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що складення протоколу про адміністративне правопорушення у конкретній справі за обставин, встановлених судом, було обов`язковим зі сторони відповідача і не охоплюється виключеннями щодо його не складення, що передбачені законодавцем у ч.6 ст.258 КУпАП.
Крім того Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024 затверджена Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Інструкція), відповідно до п.1 розділу ІІ якої передбачено, що протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пунктом 7 Інструкції передбачено, що складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення не пізніше наступного дня після складання протоколу реєструються в журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення (додаток 2) (далі - журнал обліку протоколів). Нумерація протоколів проводиться в межах кожного календарного року окремо.
Отже складення уповноваженими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, є обов`язковим.
Проте матеріали справи №711/4774/25 не містять копії протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відповідачем відносно позивача, а із даних про його складення, що містяться в Постанові, не можливо безумовно встановити вчинення таких дій уповноваженою посадовою особою відповідача з підстав, що викладені в мотивувальній частині судового рішення.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідачем не складався протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а підстави, передбачені ч.6 ст.258 КУпАП, які б надавали право відповідачу не складати такий процесуальний документ як протокол, у конкретному випадку відсутні, оскільки у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази цьому.
Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.
При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Аналізуючи наведені положення законодавства суд робить висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і за ч.3 ст.210-1 КУпАП, здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, що є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.
Оскільки у конкретному випадку відповідачем протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не складався, то суд робить висновок, що відповідач, приймаючи оскаржувану позивачем постанову, діяв не на підставі закону.
Також згідно п.52 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.
Оскільки позивач заперечує факт складення 27.10.2024 відносно нього у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 протоколу про адміністративне правопорушення, беручи до уваги, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення, що позивачем оскаржується, в тому числі і фото- чи відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів у позивача із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, тому суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану позивачем постанову, діяв не на підставі закону.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що сам по собі опис адміністративного правопорушення, що міститься в оскаржуваній постанові, не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а відповідно постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17.
Також зі змісту оскаржуваної позивачем постанови №1922/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст.210-1 КУпАП від 28.10.2024 суд встановив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відбувся о 10 год 00 хв 28 жовтня 2024 року (а.с.13).
Проте матеріали адміністративної справи не містять належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що позивач був належним чином, тобто у порядку, передбаченому КУпАП, повідомлений про день та час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, а саме: о 10 год 00 хв 28.10.2024.
Крім того зі змісту постанови №1922/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст.210-1 КУпАП від 28.10.2024 суд встановив, що права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, були стороною відповідача роз`яснені не позивачу ОСОБА_1 , а невідомій суду фізичній особі на ім`я ОСОБА_3 . Водночас належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що означені права були роз`ясненні саме ОСОБА_1 , матеріали адміністративної справи не містять, зокрема, і не були надані стороною відповідача для підтвердження законності прийняття оскаржуваної позивачем постанови.
У цьому контексті суд зауважує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням установленої процедури, яка створює умови об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа».
Несвоєчасне повідомлення, неповідомлення або неналежне повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Оскільки матеріалами адміністративної справи не підтверджуються юридичні факти як повідомлення позивача про розгляд відповідачем відносно нього справи про адміністративне правопорушення о 10 год 00 хв 28 жовтня 2024 року, так і роз`яснення позивачу його прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тому суд погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем порядку притягнення до адміністративної відповідальності, що фактично позбавило позивача права на захист, на подання усних чи письмових пояснень, що є безумовним порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
У зв`язку зі встановленими судом порушеннями відповідачем норм права, які у сукупності свідчать про те, що позивач підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не на підставі і в порядку, встановленому законом, тому суд не здійснює аналіз інших підстав позову, оскільки встановлені підстави є достатніми і самостійними для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
З аналізу означених норм процесуального права суд робить висновок, що в адміністративному процесі обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, тобто у конкретному випадку на ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Разом із тим, відповідачем жодного доказу обставин, що викладені в постанові про адміністративне правопорушення №1922/М/2024 від 28.10.2024, суду не надано, що позбавляє процесуальної можливості суд перевірити існування обставин, що викладені в означені постанові.
Водночас суд звертає увагу учасників процесу на те, що ним були створені усі процесуальні умови, зокрема стороні відповідача, для своєчасного надання доказів на підтвердження правомірності винесення постанови про адміністративне правопорушення №1922/М/2024 від 28.10.2024.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №1922/М/2024 від 28.10.2024, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , є обгрунтованою і вмотивованою, а відповідно такою, що підлягає задоволенню.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Ураховуючи зазначені вище норми процесуального права, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Що стосується стягнення розміру судового збору, то суд зазначає про таке.
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, беручи до уваги, що у п.4 прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено прохання до суду про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору, тому суд, керуючись ч.1 ст.139 КАС України, стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень судові витрати позивача понесені на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 605,60 грн (а.с.16).
Керуючись ст. 210-1, 235, 247, 251, 254, 258, 280 КУпАП, ст. 7, 72, 73, 74, 77, 79, 80, 132, 134, 139, 227, 241-246, 271, 272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд
позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 24 липня 2025 року.

Сторони в справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Головуючий: О. В. Петренко