Справа № 360/455/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року справа №360/455/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 р. у справі №360/455/25 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Управління) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області 22.01.2025 № 73;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі яка постійно проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю, з дня звернення, а саме з 13.01.2025, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.07.2000 року по 20.07.2000 та з 12.11.2000 по 29.09.2003.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 22.01.2025 № 73 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю, з дня звернення, а саме з 13.01.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.07.2000 по 20.07.2000 та з 12.11.2000 по 28.09.2003.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що за записами дублікату трудової книжки від 05.03.1993 серії НОМЕР_1 до страхового стажу заявника не зараховано періоди роботи:

- з 01.07.2000 по 20.07.2000 у Боярському РСУ, оскільки в Реєстрі відсутні відомості про роботу (потребує уточнення довідкою);

- з 12.11.2000 по 28.09.2003 у ТОВ Торговий дім Шельф, оскільки в Реєстрі відсутні відомості про роботу (потребує уточнення довідкою).

За довідкою від 06.01.2025 № 13.03-01/06, виданою виконавчим комітетом Боярської міської ради Київської області для визначення тривалості проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіоекологічного контролю не зараховано періоди з 20.02.1988 по 28.03.1988, з 03.01.1990 по 17.08.2001 та з 27.10.2001 по 21.11.2003, оскільки відомості про періоди проживання ОСОБА_1 в м. Боярка в зазначену довідку, внесено відповідно до паспорту без зазначення серії, номеру, дати видачі та відомостей, якою установою видано паспорт.

Разом з цим, в долученому ОСОБА_1 до заяви від 13.01.2025 паспорті від 23.10.1996 серії НОМЕР_2 , виданому К-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, наявна лише інформація про реєстрацію місяця проживання в сел. Борова Київської області з 17.12.2003. Інформація про реєстрацію місця проживання з 20.02.1988 в зазначеному паспорті відсутня.

Додаткових документів про постійне проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю заявником не надано.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_3 від 19.01.1999, виданого Київською облдержадміністрацією, позивач має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу від 22.01.2025 № №73 (далі рішення від 22.01.2025 №73).

Згідно зі змісту рішення від 22.01.2025 №73 вбачається, що вік заявника 60 років 6 місяців 16 днів. Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 13.01.2025.

За наданими документами визначено тривалість проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіологічного контролю з 29.03.1988 по 02.01.1990 1 рік 9 місяців 4 дні.

Страховий стаж складає 16 років 2 місяці 25 днів (з 15.12.2006 по 31.10.2023 обчислено за даними Реєстру з урахуванням відомостей про сплату страхових внесків).

До страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами дублікату трудової книжки від 05.03.1993 серії НОМЕР_1 : з 01.07.2000 по 20.07.2000 у Боярському РСУ, оскільки в Реєстрі відсутні відомості про роботу (потребує уточнення довідкою); з 12.11.2000 по 28.09.2003 у ТОВ Торговий дім Шельф, оскільки в Реєстрі відсутні відомості про роботу (потребує уточнення довідкою).

Для визначення тривалості проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано періоди з 20.02.1988 по 28.03.1988, з 03.01.1990 по 17.08.2001 та з 27.10.2001 по 21.11.2003 за даними довідки від 06.01.2025 №13.03-01/06, яка видана Виконавчим комітетом Боярської міської ради Київської області, оскільки підставою видачі зазначене посилання на паспорт (без зазначення реквізитів). За даними паспорту ОСОБА_1 від 23.10.1996 серії НОМЕР_2 , виданого К-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, наявна інформація про реєстрацію місяця проживання в сел.Борова Київської області з 17.12.2003 та не долучено інформацію про реєстрацію з 20.02.1988.

Відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до норм статті 55 Закону №796 у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 4 роки.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 06.01.2025 № № 13.03-01/06, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований та проживав у м. Боярка, Фастівського району (попередня назва - Києво-Святошинський район відповідно до постанови Верховної Ради України №807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворенні та ліквідацію районів») Київської області по вул. Січових Стрільців (попередня назва - Пролетарська), буд. 51, з 20.02.1988 по 17.08.2001 (відповідно до паспорта). З 29.03.1988 по 02.01.1990 р працював у м. Боярка, Фастівського району) (попередня назва - Києво-Святошинський район відповідно до постанови Верховної Раді України №807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів») Київської області (відповідно до довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони Україні № 179/1/4404 від 03.08.2022 року). З 27.10.2001 року по 21.11.2003 року дійсно був зареєстрований та проживав у м. Боярка Фастівського району. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 м. Боярка відносилась до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) від 31.12.2014.

За архівними документами встановлено, що позивач працював у Боярському центральному дитячому санаторії на посаді водія з 29 березня 1988 року звільнений з 02 січня 1990 року, про що свідчить відповідна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № б/н від 20.07.2022.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 повних роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 22.01.2025 №73 відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 4 роки.

Як встановлено матеріалами справи, Київською облдержадміністрацією позивачу було видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_3 від 19.01.1999 та відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог до неї.

Крім того, основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту статті 14 Закону № 796-ХІІ, є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (стаття 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (проживання) у зоні радіоактивного забруднення є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з абз. 6 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачу первинного посвідчення ) (далі Порядок - №51 ) передбачено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до п.2 Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, надаючи особі посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи, Громадянин, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, м.Боярка (Києво-Святошинського району) відносилися до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), підтверджує той факт, що з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року він постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 4 років, що дає право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу заявника не зараховано періоди роботи з 01.07.2000 по 20.07.2000 та з 12.11.2000 по 28.09.2003 оскільки в Реєстрі відсутні відомості про роботу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 05.03.1993 встановлено наступні відомості про роботу позивача:

- 13.12.1999 прийнятий на посаду автокранівника в Боярському РСУ, наказ №23 від 10.12.1999, запис 14;

- 20.07.2000 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, наказ № 8 від 24.07.2000, запис № 15;

- 12.11.2000 прийнятий водієм 3 класу на автомобіль МАЗ з перевезення кольорових металів до ТОВ «Торговий дім «Шельф», наказ № 72 від 12.11.2000, запис № 16;

- 28.09.2003 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ № 102 від 28.09.2003, запис № 17.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірних періодів роботи, які не мають дефектів їх вчинення.

Рішення від 22.01.2025 №73 не містить посилань відносно того, в чому полягає неповнота або невідповідність записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 05.03.1993 вимогам Інструкції № 58.

Таким чином, періоди роботи позивача з 01.07.2000 по 20.07.2000 та з 12.11.2000 саме по 28.09.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю, з дня звернення, а саме з 13.01.2025, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.07.2000 по 20.07.2000 та з 12.11.2000 по 28.09.2003.

За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 р. у справі №360/455/25 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 р. у справі №360/455/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 24 липня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко