Справа № 377/164/25
Суддя: Бабич Н. С.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/164/25

Провадження №2-а/377/3/25

25 липня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кебкало Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Кебкало Т.В., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Кебкало Тетяна Михайлівна, в підсистемі «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано так.

Постановою №1062 від 12 листопада 2024 року на позивача накладено штраф в сумі 25 500 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. У постанові вказано, що ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився від підписання повістки про виклик та не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці та протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття не повідомив про причини неявки, що є порушенням вимог частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказана постанова є незаконною, оскільки винесена з порушенням матеріального та процесуального законодавства: відсутні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП; розгляд справи проведено за відсутності позивача та відомостей про належне повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи.

Під час вручення позивачу 25.10.2024 повістки працівник ТЦК та СП діяв з порушенням Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560. Так, працівник ТЦК та СП намагався вручити позивачу повістку в приміщенні палати КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, куди позивач був доставлений в цей же день з основним діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку та перебував на лікуванні; намагався отримати інформацію щодо стану здоров`я позивача; вносив виправлення у наявну в нього повістку та проговорив, що ОСОБА_1 повинен буде з`явитись до ТЦК та СП 08 листопада 2024 року. На зауваження позивача про наявність виправлень в документі працівник ТЦК та СП дістав чистий бланк повістки, на якому вже стояли печатка та підпис начальника ТЦК та СП. Після того, як позивач пояснив членам групи оповіщення, що він перебуває на лікуванні, останні покинули палату без складення акту відмови від отримання повістки та не проголосили його позивачу.

Позивач знаходився на лікуванні, тому не мав можливості прибути до ТЦК та СП через наявність цієї поважної причини. Він також не був повідомлений належним чином про розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, розгляд справи проводився за його відсутності. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався 19 лютого 2025 року, коли отримав повідомлення від банку про накладення арешту на його кошти та в цей же день, звернувшись до виконавчої служби, отримав постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки останній день строку на оскарження постанови припадав на суботу 01.03.2025, який є вихідним днем, то з даним позовом позивач звернувся до суду в перший робочий день 03.03.2025.

За вказаних обставин, посилаючись на статті 25, 160-161 КАС України, статті 284, 288, 289, 293 КУпАП, позивач, від імені якого діє представник-адвокат Кебкало Т.М., просив визнати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №1062 від 12 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 25 500 гривень протиправною, скасувати її та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення ( а.с. 2-4).

Ухвалою судді від 10 березня 2025 року за клопотанням позивача поновлено строк звернення до адміністративного суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання на 20 березня 2025 року, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 для огляду в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 -1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 ( постанова №1062 від 12 листопада 2024 року) ( а.с. 24-26).

20 березня 2025 року адміністративну справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді Бабич Н.С. у відпустці, судове засідання призначено на 22 квітня 2025 року ( а.с. 34).

01 квітня 2025 року суд на виконання вимог ухвали судді від 10 березня 2025 року отримав від ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 : копію постанови №1062 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП; копію повістки №1316 від 25.10.2024 з розпискою; копію акту щодо відмови від отримання повістки про виклик від 25.10.2024; копію рапорту інспектора СРПП ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 25.10.2024; копію картки обстеження та медичного огляду №2213; копію послужної картки ОСОБА_1 , копію заяви про примусове виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення від 16.01.2025 вих. №1/7/575; копію супровідного листа про надіслання постанови про адміністративне правопорушення №1062 ОСОБА_1 від 27.11.2024 №6676; копію квитанції АТ «Укрпошта» №978; копію довідки АТ «Укрпошта про причини повернення/досилання (ф.20) та конверту відправки документів ОСОБА_1 ; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 978 ( ф.119) ОСОБА_1 ( а.с. 43-53).

22 квітня 2025 року адміністративну справу було знято з розгляду у зв`язку з тривалою повітряною тривогою, судове засідання призначено на 08 травня 2025 року ( а.с. 56).

08 травня 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 14 травня 2025 року для виклику свідків ( а.с. 67-72).

14 травня 2025 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача до 28 травня 2025 року на підставі пункту 2 частини другої статті 205 КАС України ( а.с. 86-87).

28 травня 2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відеозапис на диску до матеріалів справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( а.с. 93-94).

28 травня 2025 року адміністративну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді в нарадчій кімнаті у справі №377/181/25, судове засідання призначено на 19 червня 2025 року ( а.с. 106).

19 червня 2025 року адміністративну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Бабич Н.С. у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні (справа №377/592/24), судове засідання призначено на 09 липня 2025 року (а.с. 115).

09 липня 2025 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача на підставі пункту 2 частини другої статті 205 КАС України до 24 липня 2025 року ( а.с. 122-123).

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Також пояснив, що працівник ТЦК та СП під час вручення повістки не встановив його особу, не представився йому, у подальшому надав лише свій паспорт громадянина України, що є порушенням порядку вручення повістки. Він не зміг прибути 08 листопада 2024 року до ТЦК та СП та повідомити про причини неприбуття, оскільки у період з 05.11.2024 по 26.11.2024 знаходився на амбулаторному лікування у сімейного лікаря ОСОБА_2 з діагнозом струс головного мозку, в якого продовжив лікування після виписки його з КНП «Славутицька міська лікарня», де він перебував на стаціонарному лікуванні з 25.10.2024 по 04.11.2024 з вказаним основним діагнозом. При цьому, він повідомив працівнику ТЦК та СП, що не зможе прибути на виклик по повістці, оскільки буде знаходитись на лікуванні. Проте, працівник ТЦК та СП безпідставно зателефонував його лікарю та з`ясував тривалість його лікування. Зміст рапорту поліцейського, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, які надав відповідач, не відповідає дійсності, оскільки він не перебував у розшуку, не ухилявся від військового обліку та не доставлявся до РТЦК м.Славутич. У приміщенні медичного закладу він надавав письмові пояснення працівникам поліції з приводу заподіяння йому тілесних ушкоджень 25.10.2024. В КНП «Славутицька міська лікарня» 25.10.2024 звернувся самостійно. Він не був повідомлений про розгляд справи, не дивлячись на те, що уточнив свої дані у мобільному застосунку «Резерв+» ще в липні 2024 року, де вказав своїм фактичним місцем проживання адресу: АДРЕСА_1 .

Представник позивача- адвокат Кебкало Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті ж обставини, що вказані у позовній заяві. Також зазначила, що в оскаржуваній постанові не вказано номер повістки, місце та час вчинення правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що він обіймає посаду старшого офіцера відділення обліку та мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 . У жовтні 2024 року він дійсно разом з офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_4 прибув до КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області для вручення ОСОБА_1 повістки про виклик до ТЦК та СП, проте останній відмовився отримувати повістку, про що був складений відповідний акт, який також підписав ОСОБА_4 . Інформацію про тривалість лікування ОСОБА_1 отримав не від лікаря, а іншого працівника КНП «Славутицька міська лікарня», кого саме не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він обіймає посаду офіцера відділення обліку та мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 . У жовтні 2024 року разом із старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_3 він дійсно прибув до КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області для вручення повістки ОСОБА_1 . Безпосереднє вручення повістки здійснював ОСОБА_3 , а він у цей час перебував поряд із палатою, в якій в цей час знаходився тільки ОСОБА_1 та двоє працівників поліції. ОСОБА_1 відмовився отримувати повістку, тому в присутності останнього був складений відповідний акт, який він також підписав.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу ( а.с.129). Відзив на позов відповідач не подав, причини неявки його представника суду не повідомив.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов такого висновку.

Суд установив, що відповідно до повістки №1316 від 25 жовтня 2024 року, підписаної начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 08 листопада 2024 року о 10 годині 00 хвилин для оновлення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. У розписці, яка додана до повістки, відомості про отримання повістки відсутні ( а.с.45).

Матеріали справи містять акт щодо відмови від отримання повістки про виклик від 25 жовтня 2024 року, який підписано представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 : старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_6 та офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ОСОБА_7 , які здійснювали оповіщення. В акті зазначено, що під час оповіщення ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з відмовою текст повістки про явку на 10:00 08.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 було доведено (озвучено) ОСОБА_1 о 19:16 25.10.2024 (а.с. 46).

Відповідачем надано відеозапис до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з нагрудного відеореєстратора працівника ТЦК та СП, на якому зафіксовано перебування ОСОБА_1 в палаті медичного закладу та знаходження в цей час поряд з ним працівників поліції. Обставини вручення повістки та складення акту на відеозаписі не зафіксовані ( а.с. 94).

На відеозаписі, який надав позивач, зафіксовано його спілкування під час перебування у медичному закладі з працівником ТЦК та СП, одягнутим у військову форму, якому він пояснює, що не зможе прибути до ТЦК на визначену дату, оскільки на даний час перебуває на стаціонарному лікуванні та йому не відомо, коли завершить лікування, пропонує видати йому повістку з відкритою датою, якщо це дозволено відповідним порядком. ІНФОРМАЦІЯ_6 по телефону з`ясовує в іншої особи період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, після чого пред`являє ОСОБА_1 для посвідчення своєї особи паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 . ОСОБА_1 повідомляє, що він хворіє і на даний час в нього відбирають пояснення поліцейські з приводу інциденту, що з ним стався. ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомляє ОСОБА_1 , що він виписує повістку останньому про необхідність з`явитися до ТЦК 08 листопада 2024 року для оновлення своїх даних та роз`яснює ОСОБА_1 , якщо той не з`явиться до ТЦК через перебування на лікарняному, то повинен про це повідомити ТЦК будь-якими засобами. ОСОБА_1 повідомляє, що не буде нічого підписувати, оскільки вручення йому повістки відбувається у незаконний спосіб, до повістки внесені виправлення, просить скласти акт. ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомляє, що візьме інший бланк повістки. ОСОБА_1 заперечує та повідомляє, що працівник ТЦК та СП не має права вносити відомості в бланк повістки, яка вже підписана, зазначає, що він не може на даний час отримати повістку, оскільки знаходиться на лікуванні. ОСОБА_1 повідомляє, що працівник ТЦК та СП може скласти акт про те, що він не підписав цю повістку. Після цього працівник ТЦК та СП складає акт про відмову ОСОБА_1 отримати повістку та повідомляє про це ОСОБА_1 . Також на відеозаписі зафіксовано присутність біля палати ОСОБА_1 іншого працівника ТЦК та СП у військовій формі ( а.с.5).

У призначений час позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

12 листопада 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_8 виніс постанову №1062 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , якою наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25 500 гривень ( а.с. 44).

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився від підписання повістки, про що свідчить акт щодо відмови від отримання судової повістки про виклик від 25.10.2024, та не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 у строк, зазначений у повістці та протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття не повідомив про причини неявки, що є порушенням вимог частини першої статті 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. У постанові відсутні відомості про отримання позивачем зазначеної постанови. Вказано про надіслання копії постанови поштою 27.11.2024 за вих. №6676 від 27.11.2024 ( а.с. 7, 44).

На підтвердження надіслання копії вказаної постанови позивачу за адресою : АДРЕСА_2 , відповідачем надано супровідний лист №6676 від 27 листопада 2024 року; копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 27 листопада 2024 року про сплату за відправлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення з трек-номером 978; копію конверта з довідкою ф.20, де зазначена відмітка працівника поштового зв`язку про причини повернення «за закінченням терміну зберігання»; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому відсутня відмітка про одержання поштового відправлення ( а.с. 51-52).

З витягу з мобільного застосунку «Резерв +» від 21 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 уточнив свої дані 11.07.2024, адресою проживання зазначено: АДРЕСА_1 ( а.с. 99).

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2027 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області з 25.10.2024 по 04.11.2024 ( а.с.16) з основним діагнозом: струс головного мозку, супутнім: гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступ., помірний ризик. ДОА правого гомілковостопного суглоба ІІ ст, загострення. Пошкодження зв`язок правого гомілковостопного суглобу. Залишкові зміни лівобічної н/часткової пневмонії. Рекомендовано після виписки продовжити лікування у сімейного лікаря ( а.с. 16-17).

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 21 квітня 2025 року лікарем ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 після стаціонарного лікування перебував на амбулаторному лікуванні та був непрацездатним з 05.11.2024 по 26.11.2024 включно ( а.с. 98).

Крім того, на підтвердження отриманих 25.10.2024 тілесних ушкоджень та необхідності у зв`язку із цим проходження лікування у медичному закладі, а також подальшого амбулаторного лікування позивач надав: копії результатів огляду від 25.10.2024, в яких зафіксовано звернення ОСОБА_1 до лікаря невропатолога КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області з основним діагнозом: струс головного мозку; копію рентгенологічного висновку за результатами рентгенологічного дослідження голови від 25.10.2024; копію виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , в якій лікарем хірургом КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області зафіксовано звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою у зв`язку із отриманням 25.10.2025 травми, діагноз: множинні забої обличчя, лівої верхньої кінцівки лівого стегна, правого колінного суглобу; копії результатів огляду ОСОБА_1 лікарем ФОП ОСОБА_2 за 08.11.2024, 15.11.2024, 29.11.2024 ( а.с. 17-20).

До позовної заяви доданий витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що дізнавачем сектору дізнання Відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області 26.10.2024 внесені відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за частиною 1 статті 125 КК України за заявою ОСОБА_1 про спричинення йому тілесних ушкоджень наглядно знайомим чоловіком на ім`я ОСОБА_9 25.10.2024, близько 03:15 ( а.с. 11).

На підтвердження обставин, за яких позивач дізнався про винесення відносно нього оскаржуваної постанови, до позовної заяви додано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження №77240694 від 19 лютого 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 51 000 гривень на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_7 №1062 від 12 листопада 2024 року; копію постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №72240694 від 19 лютого 2025 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 ; витяг з Автоматизованої системи виконавчих провадження про рух виконавчого провадження №72240694 та інформація про виконавче провадження від 28 лютого 2025 року ( а.с. 8-10, 12-13).

Позивач не погоджується з винесеною постановою, тому через свого представника звернувся до суду з цим позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За нормами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17 липня 2019 року (справа №295/3099/17Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з частиною 6 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Нормами пунктів 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

Спірні правовідносини в цій справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Так, відповідно до частини 1 статті 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 2 статті 210-1 КУпАП).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 3 статті 210-1 КУпАП).

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані, зокрема:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно з пунктами 28,29 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 ( далі- Порядок №560), виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

У повістці зазначаються:

прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

місце, день і час явки за викликом.

найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;

прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

реєстраційний номер повістки;

роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Пунктом 30 Порядку № 560 передбачено, що у разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.

Повістки мають право вручати , зокрема, представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( пункт 31 Порядку №560).

Відповідно до пункту 35 Порядку №560 представники, уповноважені вручати повістки, здійснюють оповіщення громадян як самостійно, так і у складі груп оповіщення. Вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з пунктом 38 Порядку №560 у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.

Пунктом 41 Порядку № 560 визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

За змістом пункту 47 Порядку №560 ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) старший групи оповіщення, представник, уповноважений вручати повістки, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органах СБУ зупиняє (підходить до) громадянина та відрекомендовується, повідомляє про мету зупинки (прибуття) та спілкування.

На вимогу громадянина пред`являє свій паспорт громадянина (посвідчення офіцера, військовий квиток, службове посвідчення), службове посвідчення особи, уповноваженої вручати повістки, а також пропонує громадянину пред`явити його паспорт та військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі).

Якщо особа підлягає оповіщенню відповідно до розпорядження голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування, їй вручається повістка.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Згідно з актом щодо відмови від отримання повістки про виклик від 25 жовтня 2024 року, який підписаний двома членами групи оповіщення, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від отримання повістки, у зв`язку із чим текст повістки про явку на 10:00 08.11.2024 доведено ( озвучено) йому о 19:16 25.10.2024. Вказані обставини підтвердили свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які підписали вказаний акт.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що працівник ТЦК та СП повідомив, що він повинен з`явитися до ТЦК та СП 08 листопада 2024 року. Ці обставини узгоджуються з відеозаписом, наданим позивачем, на якому також зафіксовано відмову ОСОБА_1 від отримання повістки та складення відносно нього акту відмови від отримання повістки.

Відтак, з урахуванням фактичних обставин справи та положень пункту 41 Порядку №560 ОСОБА_1 був належним чином повідомлений за його місцезнаходженням про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 листопада 2024 року.

Твердження позивача про порушення працівником ТЦК та СП під час вручення йому повістки Порядку №560 суд вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Так, пункт 38 Порядку №560 дозволяє представникам територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, групам оповіщення у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей оповіщувати резервістів та військовозобов`язаних.

Відтак, представники ТЦК та СП мали право вручити повістку позивачу за місцем його лікування 25.10.2024.

Заповнення повістки на бланку, на якому вже стояли печатка та підпис начальника ТЦК та СП, також не є порушенням процедури її вручення, адже працівники ТЦК та СП були уповноважені діяти від імені відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у даному випадку ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому не був проголошений акт щодо відмови від отримання повістки про виклик, з урахуванням обставин справи, встановлених судом з показань свідків та пояснень позивача, жодним чином не спростовують факту його відмови від отримання повістки, а тому не впливають на висновок суду про відсутність порушень в діях працівників ТЦК та СП під час вручення повістки позивачу 25.10.2024.

Як вбачається з наданого позивачем відеозапису, представник ТЦК та СП ОСОБА_3 під час вручення повістки позивачу 25.10.2024 на вимогу останнього представитись пред`явив свій паспорт громадянина України, що відповідало положенням пункту 47 Порядку №560.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що саме він зафіксований на відеозаписі під час вручення йому повістки про виклик 25.10.2024 представником ТЦК та СП, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також підтвердили, що вручення повістки в приміщенні медичного закладу КНП «Славутицька міська лікарня» відбувалось саме ОСОБА_1 .. Відтак доводи, позивача про те, що працівником ТЦК та СП не було встановлено його особу під час вручення йому повістки, не заслуговують на увагу.

Абзацом 3 частини дев`ятої статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини п`ятої статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках (повідомленнях), визнаються підтверджені відповідними документами: 1) перешкода стихійного характеру, хвороба або інші обставини, що позбавили можливості особисто прибути в зазначені частину, пункт і строк; 2) смерть близького родича (чоловіка, дружини, сина, дочки, батька, матері, діда, баби або рідного (повнорідного, неповнорідного) брата чи сестри) або близького родича подружжя.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» визначено виключний перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а саме: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Отже поважною причиною неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці до територіального центру комплектування та соціальної підтримки є хвороба громадянина.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови № 1062 від 12 листопада 2024 року, підставою для її винесення зазначено, що ОСОБА_1 під час дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився від підписання повістки, про що свідчить акт щодо відмови від отримання повістки про виклик від 25.10.2024 та не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці та протягом трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття не повідомив про причини неявки . За висновками посадової особи, яка розглядала справу, ОСОБА_1 порушив вимоги частини 1 статті 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Однак, встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 не з`явився по повістці 08.11.2024 о 10:00, оскільки після стаціонарного лікування продовжив лікування амбулаторно у сімейного лікаря ФОП ОСОБА_2 у період з 05.11.2024 по 26.11.2024, що підтверджується довідкою лікаря ФОП ОСОБА_2 від 21 квітня 2025 року, в якій зазначені період непрацездатності, коди діагнозу S06.9; S93.40, що за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду ( МКХ-10) розшифровуються як внутрішньо-черепна травма неуточнена та розтягнення і перенапруження зв`язок гомілковоступневого суглобу.

При цьому, суд не уповноважений оцінити серйозність стану захворювання позивача та вплив такого захворювання на його фізичний стан, який визначає можливість/або неможливість його ( під час періоду констатованого лікарем захворювання) прибувати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Зазначені обставини свідчать про поважність причин неприбуття позивача за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 08.11.2024 о 10:00, що не було взято до уваги відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я по батькові ( за наявності), дату народження, місце проживання чи перебування, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та прийняте у справі рішення.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІ Інструкції №36/41381, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

З наведених вище норм можна дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний з`ясувати обставини правопорушення, встановити подію і склад адміністративного правопорушення та у винесеній постанові зазначити докази, якими підтверджується подія і склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, опис адміністративного правопорушення без зазначення конкретних обставин правопорушення, свідчитиме про відсутність чіткого формулювання обвинувачення та є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, є необхідним для реалізації права на захист, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Разом із тим, суть висунутого ОСОБА_1 обвинувачення, яке сформульовано в оскаржуваній постанові, є неконкретною, оскільки не містить номеру, дати повістки, дати і часу, в який ОСОБА_1 повинен був прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже не конкретизовано об`єктивних ознак складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

З приводу дотримання порядку розгляду справи суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд звертає увагу, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Надані відповідачем на виконання вимог ухвали судді від 10 березня 2025 року копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , таких доказів не містять.

У позовній заяві та в судовому засіданні позивач підтвердив, що він не був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення і відповідач на спростування цих доводів позивача доказів не надав.

Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Як зазначено у статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, зокрема, відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою визнання її протиправною та скасування.

Отже, суд зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Інші доводи позивача та його представника не впливають на вказані висновки суду.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова або службова особа.

Так, за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень відповідно до квитанції АТ «Райффайзен Банк» № від 28 лютого 2025 року ( а.с. 14). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України ( а.с. 1).

Суд дійшов висновку про задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір.

Разом із тим, суд враховує, що предметом даної справи було оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, з огляду на що при визначенні розміру ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви в електронній формі, застосуванню підлягають положення пункту 5 частини другої, частини третьої статті 4 Закону України « Про судовий збір», відповідно до яких ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру цієї ставки судового збору.

Отже, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з даним позовом становив 484,48 гривень ( 0,2 х 3028х 0,8= 484,48).

Враховуючи зазначене, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 гривень з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 243-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_8 № 1062 від 12 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 25 500 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 гривні 48 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя Н. С. Бабич