Справа № 580/9536/23
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року справа № 580/9536/23
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі № 580/647/20;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області з 20.07.2023 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 інфляційне збільшення заборгованості у сумі 75665,35 грн та 3 відсотка річних у сумі 14123,99 грн у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі №580/647/20.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі № 580/647/20 зобов`язано Управління нарахувати з 01.01.2020 призначену позивачу пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (в редакції станом на час призначення пенсії) у розмірі 90% від розміру заробітної плати, вказаної у довідці Прокуратури Черкаської області від 25.06.2020 № 18-462 вих-20 без обмеження граничного розміру пенсії з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії за період з 01.01.2020. На виконання цього судового рішення за період з 01.01.2020 до 31.08.2020 у липні 2023 року позивачу виплачені кошти в сумі 146 868,40 грн на картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк». 28.08.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК Украхни за період затримки виплати перерахованої пенсії (з 01.01.2020 до 20.07.2023), проте відповідач листом від 28.09.2023 відмовив у нарахуванні інфляційних виплат та 3% річних.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що спірних правовідносинах у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак Головне управління не є тим боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України. У цій справі відсутня цивільно-правова відповідальність відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та Головним управлінням, не є цивільно правовими. Зобов`язання щодо сплати заборгованості по пенсії, яке виникає із судового рішення до зобов`язань в порядку статті 11 ЦК України не відноситься, а тому до цих правовідносин та зобов`язань не може застосовуватись положення статті 625 ЦК України. Вказаний висновок висловлено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року по справі №712/1924/18. З огляду на вищевказане, вимога позивача здійснити нарахування та виплату інфляційного збільшення та 3 відсотків річних у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії є безпідставною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає до задоволення.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 26.12.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024, у задоволенні позову відмовив повністю.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2025 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі № 580/9536/23 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Дана адміністративна справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду 15.05.2025 та передана шляхом автоматизованого розподілу судді Гайдаш В.А., тому ухвалою суду від 20.05.2025 прийнято справу до свого провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області.

Позивачу з 17.12.2010 призначена пенсія за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України Про прокуратуру у розмірі 90% від суми заробітної плати.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі № 580/647/20 зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області нарахувати з 01.01.2020 призначену ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру (в редакції станом на час призначення пенсії) у розмірі 90% від розміру заробітної плати, вказаної у довідці Прокуратури Черкаської області від 25.06.2020 №18-462 вих-20, без обмеження граничного розміру пенсії з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії за період з 01.01.2020.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі №580/647/20 Управління провело перерахунок пенсії позивача. Розмір пенсії позивача із 01.01.2020 становить 46294,42 грн (51438,24 грн (заробітна плата) х 90%), пенсію у перерахованому розмірі позивач отримує із вересня 2020 року. Сума доплати, що виникла в результаті виконання постанови суду, за період 01.01.2020 до 31.08.2020 становить 146868,40 грн.

У липні 2023 року позивачу виплачені кошти на виконання судового рішення у справі №580/647/20 у сумі 146 868,40 грн на картковий рахунок через АТ КБ Приватбанк.

28.08.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про виплату інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних за період затримки виплати перерахованої пенсії (з 01.01.2020 до 20.07.2023).

28.09.2023 відповідач листом №12420-12060/В-05/8-2300/23 повідомив позивача, що фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №631 затверджений бюджет Пенсійного фонду України. Згідно з планом доходів і видатків ГУ ПФУ в Черкаській області на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами з урахуванням витрат, пов`язаних з виплатою та доставкою пенсійних виплат, виділено кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. У липні 2023 року відповідно до Реєстру Управлінням погашена заборгованість із пенсійних виплат за рішенням суду, що набрали законної сили із 09.07.2020 до 20.09.2020. Виплата коштів, обчислених на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2020 у справі №580/647/20, здійснена позивачеві своєчасно у межах бюджетних асигнувань, виділених на окреслену мету.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії згідно з постановою суду у справі № 580/647/20, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 46 Закон № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Із вищезазначеного правового регулювання можна зробити висновок, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічну правову позицію сформовано Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 у справі №460/6767/20, на яку посилається позивач в обґрунтування доводів касаційної скаргу.

При цьому суд враховує висновок Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, сформований у пункті 29 постанови від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20, про те, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Законом №1058-IV врегульовано питання відповідальності держави в особі певних органів за неналежне виконання грошового зобов`язання щодо пенсіонера, а саме виплати компенсації втрати частини доходів через невчасно виплачену пенсію.

Крім того, нормою статті 46 Закон № 1058-IV установлено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із окремим законом, яким у межах спірних правовідносин є Закон України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Крім того, з огляду на положення частини третьої статті 84 Закону України Про прокуратуру, гарантії, закріплені в статті 46 Закон № 1058-IV, поширюються і на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України Про прокуратуру, оскільки цей Закон не врегульовує спірні правовідносини.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною третьою статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частинами першою, другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28), від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (пункти 44, 45), від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2022 у справі №420/2411/19 (пункт 77)).

Необхідно зазначити, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Також суд зауважує, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15 (спір стосувався невиконанням рішення суду про зобов`язання Міноборони України перерахувати та виплатити особі одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей), приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Такі висновки щодо застосування статті 625 ЦК України є актуальними та Велика Палата Верховного Суду від таких не відступала.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зазначила, що за змістом частини другої статті 22, статті 1192 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків), порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Підсумовуючи викладене, суд вказує на те, що спірні правовідносини у справі, а саме компенсація пенсіонеру втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, врегульовані спеціальним законом Законом України Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відтак норми статті 625 ЦК України у такому випадку не застосовуються, що свідчить про відсутність правових підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області з 20.07.2023 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 саме інфляційне збільшення заборгованості у сумі 75665,35 грн та 3 відсотка річних у сумі 14123,99 грн, у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії.

Доводячи необхідність застосування до спірних правовідносин норм статті 625 ЦК України, позивач вказує на постанову Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №280/6352/21, у якій зазначено, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У вищезазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що не зазначення у судових рішеннях конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання. У таких категоріях справ (зобов`язання здійснити перерахунок нарахованої пенсії) суд не може визначити розмір грошового зобов`язання та зазначити його у резолютивній частині, оскільки зобов`язує здійснити перерахунок, тобто сума не визначена, проте грошове зобов`язання існує.

Однак суд визнає безпідставним посилання позивача на вищезазначену постанову з огляду на неподібність правовідносин у справі №280/6352/21 та у справі, яка переглядається, оскільки у справі №280/6352/21 було встановлено, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу на оздоровлення відповідно до положень статті 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру п`яти мінімальних заробітних плат на день її виплати. На виконання рішень суду відповідачем нараховано та виплачено позивачці компенсації. Уважаючи, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, а тому він має сплатити інфляційні витрати та 3 проценти річних, позивачка звернулась до суду з позовом.

Тобто, спір стосувався стягнення компенсації за несвоєчасну виплату позивачці грошової допомоги на оздоровлення, яка не є доходом у розумінні Закону України Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку № 159, а тому вказаний Закон не міг бути застосований. За таких обставини Верховний Суд і застосував до спірних у справі правовідносин норми статті 625 ЦК України.

Стосовно посилання позивача на інший висновок Верховного Суду у справі №280/6352/21, то варто зазначити, що вирішене в ньому питання не є спірним у справі №580/9536/23 (касаційний перегляд якої здійснюється), адже ні позиція відповідача, ні висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на твердженні про те, що між сторонами у справі не виникло грошових зобов`язань з огляду на те, що в судових рішеннях не визначено конкретної суми, вираженої в грошових одиницях, яка підлягає стягненню.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ