Справа № 826/12512/15
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Файдюка В.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представника позивача адвоката Сільченко Т.А.,

представника відповідача Прутенського К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Голдфіш-Інвест-Буд» (далі - позивач/ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у м. Києві), з вимогою визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 лютого 2015 року № , яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 289 322, 00 грн, у тому числі: 231 458,00 грн - основний платіж, 57 864,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що висновки в акті перевірки, покладені в основу податкового повідомлення-рішення, є безпідставними, помилковими та такими, що не ґрунтуються на реальних обставинах справи. Позивач вказував, що господарські операції з ТОВ «БК «Мірстрой»» були реальними, підтвердженими належно оформленими первинними документами, а саме: договорами, актами приймання-передачі виконаних робіт, податковими накладними, а також фактами оплати на виконання зобов`язань. При цьому жодних порушень у формі або змісті податкових документів виявлено не було. Посилання податкового органу на нібито фіктивність постачальника чи можливе включення його до схемного формування податкового кредиту ґрунтується виключно на припущеннях і аналізі операцій контрагентів другого або навіть третього рівня, з якими позивач жодних взаємовідносин не мав. Податковий орган не навів належних доказів нікчемності укладених договорів, відсутності факту виконання робіт або зв`язку позивача з так званими схемними діями інших осіб. Відповідно до статті 198 Податкового кодексу України право на податковий кредит виникає у платника податків на дату першої події або оплати, або отримання товарів (послуг), що підтверджується відповідними документами, а добросовісний платник не може нести негативні податкові наслідки через можливі дії інших осіб. Крім того, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, наявність порушень податкової дисципліни у контрагента не є підставою для позбавлення платника права на податковий кредит, якщо останній виконав усі обов`язки, покладені на нього законом, і довів реальність господарської операції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2017 року касаційну скаргу ТОВ «Голдфіш-інвест-буд» задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи таку ухвалу, Вищий адміністративний суд України виходив з того, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасних та необґрунтованих висновків про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, не з`ясувавши належним чином усіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. При цьому судами не надано належної правової оцінки первинним документам, що підтверджували здійснення господарських операцій, зокрема актам виконаних робіт та кошторисам, які містили детальний зміст і обсяг виконаних робіт, одиниці виміру, вартість і матеріали, використані для електромонтажу, електрообігріву та блискавкозахисту. Наявність трудових ресурсів у позивача не є доказом відсутності ділової мети у залученні контрагента, а висновки про фіктивність договорів зроблені судами без дослідження і витребування всіх документів, які фактично розглядалися під час податкової перевірки, зокрема протоколів заміру, технічної документації та паспортів виробів. Крім того, не було оцінено доводи відповідача про поведінку постачальника другого рівня - ТОВ «Екстрабілдінг Груп», що взагалі виходить за межі відносин між позивачем і ТОВ «БК «Мирстрой»». Таким чином, суди попередніх інстанцій допустили істотні процесуальні порушення, оскільки не забезпечили всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, не надали належної оцінки всім доказам, не спростували дані первинних документів, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2017 року прийнято справу до провадження.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399, передано судову справу Волинському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 826/12512/15, провадження у цій адміністративній справі поновлено та замінено відповідача - Державну податкову інспекцію у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві () правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві ().

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов «Голдфіш-Інвест-Буд» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12 лютого 2015 року № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві на користь ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» судовий збір в розмірі 487,20 гривень.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне, оскільки контролюючим органом не доведено факту нереальності господарських операцій між ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» та його контрагентом ТОВ «БК «Мирстрой». Суд встановив, що позивач надав належним чином оформлені первинні документи, а саме: договори, акти виконаних робіт, податкові накладні, кошториси, платіжні доручення, які підтверджують фактичне виконання робіт, їх вартість, обсяг та призначення, що пов`язані з господарською діяльністю підприємства. Господарські операції були спрямовані на улаштування електрообігріву, блискавкозахисту, оформлення виконавчої документації та пов`язані з реалізацією проєкту замовника, що підтверджено технічною документацією, зокрема протоколами замірів та кабельними довідками. Наявність виконаних робіт підтверджується не лише підписаними актами, а й фактом оплати, оскільки грошові кошти були перераховані позивачем на рахунки контрагента, що підтверджує фактичний рух активів. Посилання відповідача на нібито нереальність операцій через сумніви в ланцюгу постачання, зокрема щодо взаємовідносин ТОВ «БК «Мирстрой» із третіми особами, є припущеннями та не мають доказової сили за відсутності підтвердження фіктивності самих операцій між позивачем і його контрагентом. Порушення контрагентом податкового законодавства не може автоматично тягнути негативні наслідки для добросовісного платника податків, якщо останній має підтвердження фактичності витрат. Крім того, суд послався на правові позиції Верховного Суду та ЄСПЛ, згідно з якими принцип індивідуальної відповідальності виключає можливість покладення обов`язку за поведінку контрагента на іншу особу, а податкова інформація сама по собі не є доказом фіктивності правочину. Отже, контролюючим органом не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції, а висновки інспекції є лише припущеннями.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що суд безпідставно не врахував висновки акта перевірки щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «БК «Мірстрой»», які мають ознаки фіктивності та були спрямовані виключно на формування податкового кредиту. При цьому вказується на відсутність необхідних ресурсів у контрагента для фактичного виконання робіт - персоналу, технічних засобів, складських приміщень, виробничих потужностей тощо. Наголошує, що позивач не вжив достатніх заходів для перевірки свого контрагента, хоча мав можливість виявити ознаки ризиковості суб`єкта господарювання ще до укладення правочину. Крім того, вказується, що первинні документи, надані позивачем, не містять конкретизації виду, обсягу та місця виконання робіт, що унеможливлює перевірку реальності господарських операцій, а наявність лише платіжних доручень та формальних актів виконаних робіт не може вважатися належним підтвердженням факту постачання. ГУ ДПС також зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам податкового органу про наявність ознак штучності правочинів і про використання позивачем типових схем з формування податкового кредиту через сумнівні ланцюги постачання. Наявність податкових накладних та реєстрації в ЄРПН не є безумовною підставою для визнання господарської операції реальною, якщо не підтверджено факт реального руху активів та послуг. У зв`язку з цим апелянт вважає, що суд безпідставно визнав позов обґрунтованим, не дослідивши всіх обставин справи в їх сукупності та не надавши належної оцінки доказам, зібраним контролюючим органом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач виклав доводи на підтримку рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу податкового органу залишити без задоволення. Зазначив, що висновки суду першої інстанції про реальність господарських операцій ґрунтуються на повному й всебічному дослідженні доказів у справі. Контрагент фактично виконав договірні зобов`язання, що підтверджується належно оформленими первинними документами, платіжними документами та виконавчою документацією. Також вказано, що податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН, роботи мали господарський характер і здійснювались з метою використання в діяльності позивача. Крім того, позивач наголосив, що податковий орган не довів фіктивність операцій або їх безтоварність, а посилання на третіх осіб чи недоліки у діяльності контрагента не спростовують правомірність податкового кредиту, сформованого позивачем.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» (, юридична адреса: 02152, Україна, місто Київ, проспект Павла Тичини, будинок, 1-в, офіс, В701) займається видами господарської діяльності (код КВЕД): 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у.; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

На підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1, пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового Кодексу України, відповідно до наказу Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києва від 14 січня 2015 року № 14 головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за валютними операціями та операціями у сфері ЗЕД управління податкового аудиту Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві Тюріною Ларисою Олексіївною у січні 2015 року проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» (код за ), (далі за текстом - ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд») з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «БК «МИРСТРОЙ» (код за ) за серпень 2014 року.

Направлення від 14 січня 2015 року № 8/26-58-22-04-03 та копію наказу Державної податкової інспекції у Солом`янському р-ні Головного управління ДФС у м. Києві від 14 січня 2015 року № 14 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд», код за , вручено головному бухгалтеру цього підприємства Чайковській Ірині Володимирівні.

За результатами перевірки складено Акт від 26 січня 2015 року № 177/26-58-22-04-15/35383493 «Про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» (код за ) з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасної сплати до бюджету податку на додану вартість взаємовідносинах з ТОВ «БК «Мирстрой» (код за ) за серпень 2014 року», за висновками якого позивачем порушено вимоги підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16 липня 1999 року№ 996-XIV за серпень 2014 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 231 458,00 грн.

Зокрема, контролюючий орган послався на такі обставини: відсутність у ТОВ «БК «МИРСТРОЙ» трудових ресурсів, виробничих потужностей, матеріально-технічної бази, необхідної для фактичного виконання робіт; ознаки схемного характеру правочину; відсутність відображення господарських операцій у ланцюгу постачання на наступних етапах руху товару або послуг. У податкової виникли сумніви в достовірності первинних документів, зокрема актів приймання виконаних робіт, через відсутність конкретизації обсягів, адрес об`єктів, одиниць виміру та матеріалів, використаних у процесі виконання робіт.

Також в акті зазначено, що під час зустрічної звірки встановлено відсутність у ТОВ «БК «МИРСТРОЙ» підтвердження фактичного придбання матеріалів, обладнання, необхідного для виконання зобов`язань перед ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд». Крім того, ТОВ «БК «МИРСТРОЙ» нібито мало статус «фіктивного» суб`єкта господарювання, зареєстрованого на підставних осіб, що на думку податкового органу свідчило про відсутність реальної мети у здійсненні господарської діяльності.

12 лютого 2015 року на підставі акта Інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 289 322, 00 грн, у тому числі: 231 458,00 грн - основний платіж, 57 864,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» подало скаргу до ДФС України, однак рішенням від 17 червня 2015 року скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 12 лютого 2015 року № - без змін.

Позивач, вважаючи протиправним прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України/в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями статті 1 ПК України цим Кодексом визначаються функції та правові засади діяльності контролюючих органів, передбачених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України (пункт 41.3 статті 41 ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Види, підстави та порядок проведення контролюючим органом перевірок регулюються главою 8 ПК України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок регламентовано статтею 78 ПК України, якою визначені обставини, при наявності яких можуть здійснюватися такі перевірки.

За змістом підпункту 78.1.1 пункту 78.8 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності наступних обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до пункту 78.4. статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Виходячи з аналізу матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку про правомірність призначення та проведення перевірки, оскільки вона була здійснена з дотриманням вимог пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України. У справі не встановлено порушень порядку, визначеного статтею 78 ПК України для проведення документальної позапланової виїзної перевірки, а також порушень установлених строків її здійснення.

Згідно із підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи із врахуванням визначення терміну «податкове зобов`язання», визначеного в підпункті 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Згідно із підпунктом 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (підпункт 137.1 статті 135 ПК України).

За приписами підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм ПК України свідчить про те, що господарські операції, які є підставою для формування податкового кредиту та витрат, мають бути фактично здійсненими, підтвердженими належним чином оформленими первинними документами та повинні мати економічний зміст, який призводить до реальних змін у майновому стані платника податків.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV/в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 1 Закону № 996-XIV надано визначення термінів, зокрема господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість лише наявність або відсутність окремих документів не свідчить про факт порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Верховний Суд сформував сталу та послідовну практику щодо застосування наведених правових норм.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 дійшла важливих правових висновків, зокрема, про таке.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «БК «Мирстрой» на час спірних правовідносин у встановленому порядку була видана ліцензія АВ № 588978 на здійснення господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, від 11 жовтня 2011 року. Згідно з додатком, до переліку робіт за умовами ліцензії належало проектування об`єктів архітектури (внутрішніх інженерних мереж і систем, електропостачання, електрообладнання і електроосвітлення, зовнішніх інженерних мереж, систем і споруд) та монтаж інженерних мереж (електропостачання, електрообладнання і електроосвітлення).

22 липня 2014 року між ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» (замовник) та ТОВ «БК «Мирстрой» (підрядник) укладено договір № 19, згідно з яким замовник доручає, а підрядник виконує роботи з улаштування систем електрообігріву інженерних систем та комунікацій, та з улаштування системи блискавкозахисту. Вартість робіт з матеріалами за цим договором, відповідно до п. 2.1 договору, становить 477 393, 77 грн, в тому числі ПДВ 79 565, 63 грн, згідно з кошторисом.

Після завершення виконання робіт за договором № 19 від 22 липня 2014 року сторони склали та підписали Акт № 1 від 02 грудня 2014 року здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 477 393, 77 грн, з них 79 565, 63 грн - ПДВ, який містить перелік (найменування) робіт і витрат на матеріали по цих роботах. Крім того, в акті відображено вартісні складові окремо матеріалів, використаних в процесі виконання робіт, та ціну самих робіт.

05 серпня 2014 року підрядником оформлено податкову накладну № 1 до договору № 19 від 22 липня 2014 року, яка згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією № 1 доставлена до Міндоходів і зборів 11 серпня 2014 року, статус документа - «прийнято».

Замовник ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» оплатив вартість виконаних робіт за договором № 19 від 22 липня 2014 року в розмірі 477 393,77 грн. про що свідчать як висновки акту податкової перевірки (аркуш 5-6), так і банківські документи (виписки про рух коштів по рахунку про виконання платіжного доручення № 1503 від 05 серпня 2014 року, № 1408 від 02 грудня 2014 року, № 1522 від 19 грудня 2014 року).

Крім того, між ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» (замовник) та ТОВ «БК «Мирстрой» (підрядник) укладено договір від 29 липня 2014 року № 21, згідно з яким замовник доручає, а підрядник виконує оформлення виконавчої документації (розділ «електропостачання») для об`єкту замовника: будівля, громадський центр літера «А» за адресою: місто Київ, проспект Павла Тичини, 1-В (пункт 1.1. договору). Згідно з пунктом 2.1 вартість робіт за договором становить 1 000 000,00 грн, ПДВ - 200 000, 00 грн. Перелік робіт, що підлягали виконанню за договором № 21 від 29 липня 2014 року, та їх вартість викладені в Кошторисі виконавчої документації, розділ «Електрозабезпечення по об`єкту «Торгівельно-офісний центр за адресою: місто Київ, проспект П. Тичини, 1В».

Після завершення виконання робіт за цим договором сторони склали та підписали Акт № 2014-21/01 від 28 жовтня 2014 року здачі-приймання робіт на оформлення виконавчої документації, кабельних довідок та протоколів заміру опору ізоляції на загальну суму 1 200 000, 00 грн, з них 200 000, 00 грн ПДВ.

Підрядником були оформлені податкові накладні № 2 від 05 серпня 2014 року; № 4 від 21 серпня 2014 року; № 5 від 26 серпня 2014 року, які згідно з відомостями квитанцій № 1 доставлені до Міндоходів і зборів 11 серпня 2014 року, 01 вересня 2014 року, 01 вересня 2014 року відповідно, статус документів - «прийнято».

Замовник ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» оплатив вартість виконаних робіт за договором № 21 від 29 липня 2014 року в розмірі 1 200 000, 00 грн, про що свідчать як висновки акту податкової перевірки, так і банківські документи (виписки про рух коштів порахунку про виконання платіжних доручень № 1504 від 05 серпня 2014 року, № 1662 від 21 серпня 2014 року, № 1681 від 26 серпня 2014 року, № 2181 від 28 жовтня 2014 року).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні господарські операції між ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» та ТОВ «БК «Мирстрой» були фактично здійсненими, мали реальний економічний зміст та підтверджені належно оформленими первинними документами. Зокрема, в наданих актах виконаних робіт чітко зафіксовано види, обсяги, одиниці виміру та вартість виконаних робіт, з яких однозначно вбачається, що контрагент позивача здійснював оформлення виконавчої документації щодо різних частин торгівельно-офісного центру, у тому числі паркінгу, технологічних приміщень, торгових площ, а також виконував спеціалізовані електромонтажні роботи з облаштування електрообігріву та блискавкозахисту, що передбачало використання відповідних матеріалів. Ці дані узгоджуються з наданим кошторисом, який деталізує перелік матеріалів, їхню кількість, вартість, а також вартість їх улаштування.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що отримані позивачем послуги з оформлення виконавчої документації, улаштування електрообігріву та блискавкозахисту використовувалися безпосередньо у межах реалізації об`єкта, який перебував у власності позивача, що підтверджує їх господарське призначення. Така мета використання відповідає положенням пункту 198.1 ПК України як передумова для формування податкового кредиту.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи податкового органу щодо відсутності правовідносин між позивачем та попереднім контрагентом - ТОВ «Екстрабілдінг Груп», оскільки ці обставини не мають визначального значення у справі, яка стосується виключно реальності відносин між позивачем та його безпосереднім виконавцем - ТОВ «БК «Мирстрой». Відповідач не навів переконливих доказів того, що надані документи є недостовірними, а заявлені господарські операції не відбулися.

Відповідно до положень ПК України, зокрема підпункту 198.1, 198.3 статті 198, право на податковий кредит виникає у разі фактичного придбання товарів чи послуг для використання у господарській діяльності платника податку, а документальним підтвердженням такої операції виступають належно оформлені первинні документи. Факт безпосереднього виконання робіт саме контрагентом-підрядником не є обов`язковим, якщо ці роботи виконані в інтересах платника податків, оплачені ним, а результат - використано в його господарській діяльності.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, податкова інформація щодо поведінки інших учасників ланцюга постачання не є належним і достатнім доказом нереальності правочину.

Верховний Суд у своїй усталеній практиці, зокрема у постановах від 03 вересня 2019 року у справі № 810/3790/17 та від 31 травня 2024 року у справі № 826/9244/16, чітко зазначив, що податкова інформація носить лише орієнтовний характер і не доводить факту податкового правопорушення без належних доказів, які б підтверджували фіктивність операцій.

Також слушним є висновок суду першої інстанції про те, що добросовісний платник податків не може нести відповідальність за дії контрагента, якщо останні не пов`язані зі злагодженими діями та не доведена обізнаність платника про можливі порушення.

Такий підхід узгоджується з принципом індивідуальної відповідальності, закріпленим у статті 61 Конституції України, та підтверджений позицією Верховного Суду у постанові від 10 травня 2024 року у справі № 805/1369/16-а, де зазначено, що жодна сторона договору не зобов`язана контролювати дотримання її контрагентом вимог податкового чи господарського законодавства, а юридичні наслідки можливих порушень повинні наставати виключно для порушника.

Водночас контролюючим органом не доведено, що позивач був обізнаний про можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента або що між сторонами існувала змова з метою ухилення від оподаткування. Навпаки, позивач діяв у межах звичайних ділових практик та обґрунтовано покладався на належність і дійсність оформлених первинних документів.

Також безпідставними є доводи апелянта, що ґрунтуються виключно на податковій інформації чи службових листах контролюючого органу. Така інформація є лише аналітичним матеріалом, який згідно з практикою Верховного Суду не є достатнім для спростування первинних документів або встановлення факту нереальності операції. За відсутності належним чином оформлених доказів фіктивності взаємовідносин між позивачем та контрагентом, наведені доводи апелянта є припущеннями.

Крім того, апеляційна скарга містить доводи щодо розбіжностей між назвами товарів або робіт у податкових накладних і первинних документах. Проте суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що подібні формальні відмінності у формулюваннях не є підставою для визнання операції нереальною, якщо зміст, обсяг і економічне призначення робіт чітко ідентифікуються в сукупності наданих доказів, а виконання зобов`язань між сторонами доведено.

Додатково слід звернути увагу, що відповідні господарські операції були відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача у встановленому порядку, а податкові накладні зареєстровані у ЄРПН в строки, визначені законодавством. Така послідовність дій свідчить про відсутність ознак фіктивності та про сумлінність платника податків.

Отже, з урахуванням установлених судом першої інстанції обставин справи, досліджених доказів та аналізу норм податкового законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком про те, що господарські операції між ТОВ «Голдфіш-Інвест-Буд» та ТОВ «БК «МИРСТРОЙ» були реальними, здійснювалися з економічною метою, підтверджені належними первинними бухгалтерськими документами, а отже правомірно відображені позивачем у податковому обліку. Встановлені фактичні обставини спростовують доводи податкового органу щодо фіктивності взаємовідносин із контрагентом та безпідставності формування податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження апелянта про те, що суд першої інстанції здійснив формальну оцінку наданих сторонами доказів. Навпаки, як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд ретельно проаналізував зміст первинних документів, що підтверджують господарські операції, зіставив обсяг, специфіку та призначення виконаних робіт з профілем діяльності позивача, наявністю підтверджувальних платіжних доручень, реєстрацією податкових накладних в ЄРПН та економічним змістом спірних правовідносин. Така оцінка відповідає критеріям допустимості, належності та достатності доказів і є проявом комплексного підходу, а не формального, як це намагається подати апелянт.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Файдюк В.В.

Кобаль М.І.

Повний текст постанови виготовлено 23.07.2025.