Справа № 337/2436/25
Суддя: Завгородній Є. В.
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 337/2436/25
Номер провадження 2-а/337/41/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Дерев`янко І.О., представника відповідача Прінь В.О., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та скасування рішення про примусове видворення з України.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.05.2025 відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляду штрафу у розмірі 5 100 гривень за ч. 3 ст. 203 КУпАП. Крім того, посадовими особами відповідача 28.04.2025 було винесено рішення про примусове видворення з України.

На думку позивача, під час ухвалення відповідачем обох рішень було грубо порушено норми процесуального та матеріального права, права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Позивач проживає в Україні з 1994 року, тобто більшу частину свого життя, вважає Україну своєю Батьківщиною, в Україні має трьох братів (неповнокровних, лише за спільним батьком), батько позивача помер на території України. Уклад життя позивача склався в Україні, у місті Запоріжжя він провів своє дитинство, навчався і отримав атестат про повну середню освіту в Запорізькій гімназії № 32 у 2004 році. Працює у Запоріжжі, але неофіційно. До кримінальної відповідальності не притягувався. Щодо причин порушення режиму перебування на території України позивач повідомив, що мав намір звернутися до Посольства Азербайджану в Україні, однак через початок збройної агресії рф проти України здійснити задумане не зміг. Пізніше позивач звернувся до посольства за отриманням паспорта та в подальшому отримав його. Наполягає на відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Щодо протиправності ухвалення рішення про видворення з України позивач зазначає, що воно є непропорційним, ухвалено без дотримання необхідного балансу між його інтересами та інтересами суспільства. Відповідачем не надано належних доказів асоціальної поведінки позивача, переховування від міграційного органу або вчинення будь-яких протиправних дій, спрямованих на ухилення від відповідальності за порушення міграційного законодавства, не знайдено доказів того, що дії позивача суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. На думку позивача, відповідачем не доведено, що прийняте рішення є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням, злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У зв`язку із зазначеним, позивач просить визнати протиправними та скасувати: постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП, рішення про примусове видворення з України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2025 відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк на надання відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому зазначив, що відповідні рішення були ним ухвалено відповідно до чинного законодавства. Зазначив, що позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну 02.11.2006. Позивач був документований посвідкою на постійне проживання з терміном дії «безстроково». 25.03.2025 до відповідача надійшло подання Управління міграційної поліції ГУНП в Запорізькій області та доповнення до подання від 11.04.2025 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджана ОСОБА_1 з посиланням на те, що позивач проживає на території України без реєстрації місця проживання, по документу, строк дії якого закінчився, не вжив заходів щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні після досягнення 25-річного віку, не має дійсного паспортного документа, що дає право в`їзду та виїзду за межі України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130, 204, 44 КУпАП, ігнорує правила співжиття та відповідальність перед суспільством, продовжує вчиняти численні адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, міграційного законодавства та законодавства у сфері обігу наркотичних засобів, своїми діями позивач несе безпосередню загрозу життю та здоров`ю людей, які його оточують.

На думку відповідача, рішення про видворення позивача з України ухвалено законно, позивач проживає на території України без належних та законних підстав, не має дійсного паспортного документа, не може бути офіційно працевлаштований та мати законне та постійне джерело доходів, постійно порушує законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не дотримується законів України, вчиняє дії, які порушують громадський порядок. Підстав, які б перешкоджали видворенню позивача з України, на думку відповідача, не встановлено.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач надав в судовому засіданні для огляду оригінал паспорту громадянина Республіки Азербайджан, виданий 16.05.2025, та його копію для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.05.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 гривень, оскільки позивач порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тобто з 07.01.2022 проживає на території України за документами, термін дії яких закінчився, а саме за паспортом громадянина Республіки Азербайджан з терміном дії до 06.01.2022. Крім того, позивач 29.05.2024, тобто протягом року, вже був підданий адміністративному стягненню Хортицьким відділом у м. Запоріжжі УДМС України за аналогічне правопорушення.

Згідно з ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 3 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на момент притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП він має дійсний документ для проживання на території України, у позові він вказує, що дійсно не мав чинного документа з поважних, на його думку, причин (початок збройної агресії рф проти України та переривання в роботі посольства Азербайджана в Україні). Водночас, суд не вважає вказані причини поважними, оскільки строк дії паспорта у нього закінчився 06.01.2022, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 , який міститься в матеріалах справи. Також суд бере до уваги, що постановою від 29.05.2024 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 203 позивач вже притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення.

На думку суду, строк довжиною в три з половиною роки є достатнім для того, щоб вжити належних заходів для звернення до компетентних установ Республіки Азербайждан для отримання чинного паспортного документа, в тому числі після притягнення до адміністративної відповідальності за таке правопорушення; а причини, на які посилається позивач у своєму позові, не є поважними.

Відтак, суд дійшов висновку, що постанова від 08.05.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП є законною та обґрунтованою.

Щодо ухвалення відповідачем рішення про примусове видворення позивача з України суд зазначає наступне.

Особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)

Відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Рішенням № 000366 від 28.04.2025 про примусове видворення з України іноземця стосовно ОСОБА_1 встановлено, що разом з рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймається рішення про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 має недійсний паспортний документ, за що протягом 2022-2023 років був неодноразово притягнутий за ст. 203 КУпАП, заходи щодо оформлення нового паспортного документа не здійснював, з 2022 року порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, проживає за документами, термін дії яких закінчився, з 2012 року не здійснював заходи щодо обміну посвідки на постійне проживання по досягненню 25-річного віку.

Відповідно до листа ГУНП в Запорізькій області від 25.03.2025 про відкликання рішення про надання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130, ст. 203, ст. 44 КУпАП.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку у справі №344/9604/23 (постанова від 01 лютого 2024 року), що у разі застосування до особи процедури примусового повернення, видворення тощо, державні органи (ДМС) зобов`язані перевірити чи не порушуватимуть такі процедури універсального й абсолютного принципу заборони вислання. Така перевірка передбачає оцінку ризику, яка має проводитися ex nunc, тобто станом на момент прийняття рішення та повинна концентруватися на передбачуваних наслідках повернення заявника в країну походження з урахуванням загальної ситуації в цій країні та особистих обставин заявника. Під час перевірки рішення ДМС про примусове повернення до країни походження, або третьої країни, суди, керуючись вимогами статті 2 КАС України, повинні враховувати справедливий баланс інтересів держави і заявника, наявність тривалих сімейних зв`язків та відповідних наслідків для сімейного життя позивача, а також наявність чи відсутність антисоціальної поведінки, правопорушень та кримінально-караних діянь, які загрожують суспільству.

Під час оцінки доказів, наданих сторонами в обгрунтування позицій, суд дійшов висновку, що рішення про примусове видворення позивача, хоча і було ухвалено із формальним дотриманням процедури, водночас, було непропорційним, тобто ухвалено без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Суд враховує тривале багаторічне проживання позивача в м. Запоріжжі, наявність інших близьких родичів в Україні, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, суд враховує, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів антисоціальної поведінки відповідача та доказів того, що дії позивача суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, охорони громадського порядку, охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Водночас, суду не було надано копій постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 44, 130 КУпАП, а копії постанов за ст. 203 КУпАП, надані стороною відповідач, на думку суду, є недостатнім доказом антисоціальної поведінки позивача.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги надані докази, суд встановив, що відповідач як суб`єкт владних повноважень під час ухвалення рішення про примусове видворення позивача з України всупереч вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України не діяв обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відтак, рішення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 000366 від 28.04.2025 про примусове видворення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині позовних вимог про скасування рішення про примусове видворення позивача з України позов підлягає задоволенню, водночас, в частині позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови від 08.05.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП позов задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було заявлено дві позовні вимоги: а) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення; б) про скасування рішення про примусове видворення з України; та сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень, у той час як за позовну вимогу в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір у розмірі 605,60 гривень, оскільки Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення, а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (605,60 грн).

Відповідно до ч. 5 ст. 288 КУпАП за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею (особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України), судовий збір не сплачується.

Оскільки суд задовольнив позовну вимогу, за якою судовий збір не сплачується (водночас він був помилково сплачений позивачем), вказана частина сплаченого судового збору в розмірі 605,60 гривень може бути повернута позивачу за окремим клопотанням.

Щодо позовної вимоги, у задоволенні якої суд відмовив (в частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності) суд дійшов висновку, що вказані витрати слід покласти на позивача, а відтак, вони розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 139, 229, 242-246, 268, 272, 288 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 000366 від 28.04.2025 про примусове видворення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 (громадянин Республіки Азербайджан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

відповідач Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, б. 90, ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ