Справа № 460/6750/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2025 року м. Рівне №460/6750/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття та нереєстрації заяви від 26.03.2025 про надання медичної допомоги та зобов`язання відповідача прийняти та зареєструвати заяву від 26.03.2025 про надання медичної допомоги у встановленому порядку.

Ухвалою суду від 15.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що з 21.03.2025 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , починаючи з 23.03.2025 відчуває значне погіршення стану здоров`я, тому 26.03.2025 звернувся через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до відповідача з письмовою заявою про надання медичної допомоги. Однак, станом на дату подання позову до суду, жодних дій щодо цієї заяви відповідачем не здійснено, що свідчить про протиправну бездіяльність. Вказує, що відсутність прийняття та реєстрації його заяви є грубим порушенням обов`язків відповідача. За наведеного, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вказує, що відповідно до довідки ВЛК позивач пройшов обстеження та медичний огляд, за результатами яких визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони. Звертає увагу, що у відповідності до медичної характеристики, за час проходження служби позивач за медичною допомогою не звертався, на стаціонарне лікування не скеровувався, даних про патології не надавав. Заява від 26.03.2025 не могла бути опрацьована у встановленому порядку, оскільки подана засобами судової системи, однак з відповідним рапортом позивач не звертався. Крім цього, вказує, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1707/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування довідки ВЛК від 20.03.2025 відмовлено. Таким чином, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 21.03.2025 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 та витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2025 №84.

26.03.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання медичної допомоги засобами «Електронного суду» підсистеми (модуля) ЄСІКС «Електронний кабінет», яка адресована Рівненському окружному адміністративному суду, відповідачем зазначено Військову частину НОМЕР_1 .

У такій заяві ОСОБА_1 вказував про погіршення стану здоров`я, зокрема, що з 23.03.2025 відчуває наступні скарги «запор, що триває понад три дні, супроводжується здуттям живота та спазмами; наявність венеричних інфекцій, зокрема Ureaplasma urealyticum та Ureaplasma parvum». Було долучено копії: результатів медичних аналізів від 05.03.2025, медичних висновків діагностованих Університетською клінікою НМУ імені О.О. Богомольця від 03.07.2024. У вказаній заяві ОСОБА_1 просив Військову частину НОМЕР_1 : 1) негайно організувати огляд лікарем медичного пункту частини; 2) направити до спеціалізованого медичного закладу для обстеження та лікування; 3) ініціювати повторне проходження ВЛК для перегляду придатності до служби; 4) звільнити від виконання службових обов`язків на час лікування; 5) надати письмову відповідь і копію медичного висновку за результатами огляду.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 49 Конституції України визначає, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до частини другої цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною третьою цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 затверджено Положення про Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402).

Пунктом 1.2 розділу І Положення №402 унормовано, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

В матеріалах справи наявна довідка військово-лікарської комісії №2025-0320-1952, якою солдата запасу ОСОБА_1 після проведеного медичного огляду на підставі статті 39в, 52в, 53в, графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 та Військової частини НОМЕР_1 . В межах справи №500/1707/25 просив суд визнати протиправними та скасувати: довідку Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.03.2025 року щодо визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 ; наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.03.2025 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині, що стосується ОСОБА_1 ; наказ Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині про зарахування до особового складу ОСОБА_1 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та звільнити його з військової служби.

У справі №500/1707/25 суд встановив, що наступне. Відповідно до постанови військово-лікарською комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленої довідкою військово-лікарської комісії №2025-0320-1952, солдата запасу ОСОБА_1 після проведеного медичного огляду на підставі статті 39в, 52в, 53в, графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст. АГ 2 ст. Помірний КВР. СН І ст. Хронічний гастродуаденіт, фаза ремісії. Хронічна цервікалгія в/г походження, стадія ремісії. Матеріали справи містять картку обстеження та медичного огляду у якій зазначені відомості про обстеження ОСОБА_1 терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОР, психіатром, а також ЕКГ та флюорографії органів грудної клітки. Також суд вказав, що не проведення лабораторних досліджень під час воєнного стану, за відсутності відповідних медичних показань не є порушенням Положення №402. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд критично оцінив посилання позивача про те, що висновок про визнання його придатним до військової служби сформований без проведення належного медичного огляду та обстеження, оскільки матеріали справи містять картку обстеження та медичного огляду, у якій зазначені відомості про обстеження позивача терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОР, психіатром, тобто лікарями огляд яких є обов`язковим під час воєнного стану. Крім того, до картки обстеження внесено відомості щодо ЕКГ та флюрографії органів грудної клітки, що також є обов`язковим під час воєнного стану. При цьому, оскільки позивач проходив медичний огляд під час дії воєнного стану, не проведення лабораторних досліджень не є порушенням Положення №402. Крім того, картка обстеження та медичного огляду позивача не містить його зауважень щодо неповноти медичного огляду через неможливість подання відповідних медичних документів та з інших причин, чи ігнорування членами ВЛК його скарг на стан здоров`я або наявність фізичних вад. Відтак, в розрізі встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позивачем та наданими доказами не доведено протиправності постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 №2025-0320-1952, якою ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби, та процедури призову його на військову службу загалом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі №500/1707/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено повністю.

Згідно зі статтею 18 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Право військовослужбовців на охорону здоров`я, медичну допомогу передбачено статтею 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону №2011-XII, охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці, резервісти під час служби у військовому резерві щорічно проходять медичний огляд, стосовно них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

У разі відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я, відповідних відділень або ліжко-місць чи спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами.

Відповідно до пункту 6.1. Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008).

Крім того, відповідно до пункту 259 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які згідно з висновком (постановою) військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), за їх рапортами направляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання переданих з військової частини документів щодо надання такої відпустки.

Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення зазначеної відпустки.

Порядок направлення військовослужбовців до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) та оформлення такої відпустки встановлюється Міністерством оборони України.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України (далі Інструкція №40).

Рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру (п. 2.1.6 Інструкції №40).

Відповідно до пп. 2.3.4. Інструкції №40 накази по стройовій частині видаються, зокрема з питань щодо: перебування на лікуванні та повернення на службу з лікувального закладу; звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я і виходу на службу після хвороби.

08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 (далі Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І).

Пунктом 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

Згідно з пунктами 1-3 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.

Розділом III Порядку №531 визначено особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі.

Так, згідно з пунктом 1 цього розділу, у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

В силу пунктів 2-8 розділу III Порядку №531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Забороняється: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.

Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

А відповідно до пункту 9 розділу III Порядку №531, розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Розділом IV Порядку №531 визначено особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку №531, рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.

Військовослужбовець створює рапорт на Державному вебпорталі за допомогою зразків рапортів, які доступні на ньому, заповнивши всі необхідні текстові поля, зазначивши тему та суть свого клопотання (пункт 5).

А згідно з пунктами 6-9 розділу IV Порядку №531 для направлення на погодження рапорту на Державному вебпорталі військовослужбовець має ввести ID-номер свого безпосереднього командира (начальника) або у випадках, передбачених цим розділом, ввести ID-номер прямого командира (начальника) та підписати його.

Підписання та погодження електронного рапорту на Державному вебпорталі здійснюється шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису (у тому числі «Дія.Підпис») та/або удосконаленого електронного підпису військовослужбовцем, відповідними командирами (начальниками), та/або засобами Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу. Створення та подання на погодження електронного рапорту може здійснюватися засобами Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу, за умови здійснення електронної ідентифікації, яка дає змогу однозначно встановити особу військовослужбовця, що звертається із відповідним електронним рапортом.

Підписання та погодження електронного рапорту в СЕДО здійснюється шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.

Безпосередній командир (начальник) надає відповідь на електронний рапорт військовослужбовця шляхом погодження або непогодження рапорту із зазначенням правового обґрунтування та пропозицій і накладенням свого кваліфікованого електронного підпису та/або удосконаленого електронного підпису, та/або з використанням засобів Державного вебпорталу, що підтверджується накладенням кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Державного вебпорталу.

Розгляд рапортів, поданих в електронній формі, здійснюється у строки, передбачені пунктом 9 розділу III цього Порядку, встановлених для паперових рапортів (пункт 19).

Згідно з пунктом 2 розділу V Порядку №531, керівники органів військового управління, командири військових частин та підрозділів організовують та забезпечують дотримання встановленого порядку та строків розгляду рапортів військовослужбовців.

Як встановлено судом, 26.03.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання медичної допомоги засобами «Електронного суду» підсистеми (модуля) ЄСІКС «Електронний кабінет», яка адресована Рівненському окружному адміністративному суду, відповідачем зазначено Військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої, четвертої-шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система (ЄСІКС).

Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

При цьому, у тексті Кодексу адміністративного судочинства України слово «інформаційно-телекомунікаційна» в усіх відмінках і числах замінено словом «інформаційно-комунікаційна» у відповідному відмінку і числі згідно із Законом №2801-IX від 01.12.2022.

В свою чергу, відповідно до пп. 2.8.11.1 Інструкції №40, з метою виконання вимог законодавства України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», військові частини (установи) зобов`язані авторизуватися для користування підсистемою «Електронний кабінет» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» (далі ЄСІТС «Електронний суд»). Для користування підсистемою «Електронний кабінет» ЄСІТС «Електронний суд» військові частини (установи) мають зареєструвати адресу електронної пошти (для судових документів) у домені post.mil.gov.ua, з відповідними налаштуваннями профілю користувача «Електронний кабінет» ЄСІТС «Електронний суд», що в подальшому використовується для отримання судових та виконавчих документів, надісланих через ЄСІТС «Електронний суд» (далі адреса електронної пошти).

Порядок отримання з ЄСІТС «Електронний суд» та подальша робота з судовими та виконавчими документами здійснюється з урахуванням вимог щодо організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України: службою діловодства військової частини (установи), структурного підрозділу - через адресу електронної пошти; юридичним підрозділом військової частини (установи) або визначеною відповідальною особою - безпосередньо через «Електронний кабінет» ЄСІТС «Електронний суд».

Судові та виконавчі документи від юрисдикційних органів, що надходять через систему ЄСІТС «Електронний суд» до «Електронного кабінету», згідно з обраними в «Електронному кабінеті» налаштуваннями, автоматично надсилаються цією системою на адресу електронної пошти.

До отриманих через адресу електронної пошти судових та виконавчих документів застосовується загальний порядок попереднього розгляду, реєстрації, подання на розгляд та доведення документів, викладений у розділах 3.8. 3.10 цієї Інструкції, з урахуванням таких вимог:

під час створення реєстраційно-моніторингової картки (далі - РМК) для реєстрації судових та виконавчих документів у полі «Короткий зміст» зазначається в повному обсязі зміст листа, отриманого на адресу електронної пошти. За потреби до короткого змісту може бути додана додаткова інформація (прізвище позивача, номер військової частини/назва установи, інше);

надсилання в СЕДО електронних повідомлень, що містять судові та виконавчі документи, без зазначення у полі «Короткий зміст» номера справи не допускається;

судові та виконавчі документи, отримані військовою частиною (установою) на адресу електронної пошти в системі ЄСІТС «Електронний суд», в яких зазначені підпорядковані військові частини (установи), доводяться до них у найкоротший строк з терміном виконання не нижче «Терміново»;

інші повідомлення, отримані від кореспондентів на адресу електронної пошти, призначену для роботи в ЄСІТС «Електронний суд», що не стосуються судових та виконавчих документів, вважаються спамом, у зв`язку із чим не обробляються та не реєструються службою діловодства.

В обов`язковому порядку друкуються ухвали (постанови, рішення) про вилучення доказів, надання доступу до речей та документів, виплату коштів та з кадрових питань.

Суд звертає увагу позивача, що рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+», а не через підсистему «Електронний суд» з заявою.

Однак, відповідно до фактичних обставин справи позивач щодо надання медичної допомоги з рапортом у паперовій або ж електронній формі до командира Військової частини НОМЕР_1 не звертався.

Крім того, відповідно до наданої відповідачем до відзиву на позовну заяву медичної характеристики, командир медичної роти Військової частини НОМЕР_1 , підтвердив, що за час проходження служби ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався, на стаціонарне лікування не скеровувався, даних про патології не надавав.

Натомість, 26.03.2025 позивач через персональний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, звернувся з заявою про надання медичної допомоги, яка адресована Рівненському окружному адміністративному суду, а не Військовій частині НОМЕР_1 (зазначено відповідачем).

Отже, в силу вищенаведених норм, отримане Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлення ОСОБА_1 від 26.03.2025, яке не стосувалося судових та виконавчих документів, правомірно не оброблялося та не реєструвалося службою діловодства військової частини.

У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти та зареєструвати заяву позивача від 26.03.2025 про надання медичної допомоги.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до командира Військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом.

Інші доводи та аргументи сторін, висновків суду не спростовують.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був наявним та обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на наведене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних осіб.

При вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття та нереєстрації заяви від 26.03.2025 про надання медичної допомоги та зобов`язання прийняти та зареєструвати заяву від 26.03.2025 про надання медичної допомоги у встановленому порядку, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя Н.В. Друзенко