Справа № 420/11794/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 липня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 18.04.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 щодо обчислення та виплати мені грошового забезпечення з 14.04.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату мені грошового забезпечення з 14.04.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати мені грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 27.01.2025 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року;

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату мені грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 27.01.2025 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він у період з 14.04.2022 по 27.01.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Так, 27.01.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_2 було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, однак що військова частина у період з 14.04.2022 по 27.01.2025 нараховувала та виплачувала грошове забезпечення, інші відповідні суми при звільненні у неналежному розмірі, шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнта на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.

22.04.2025 ухвалою судді подану позовну заяву було залишено без руху, встановивши позивачу 10-денний строк для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме наказу про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , та доказів того, що відповідач проводив виплату в період з 14.04.2022 по 27.01.2025 грошового забезпечення позивачу, виходячи з розміру посадового окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

09.05.2025 від позивача надійшла заява (вх. №45293/25), в якій повідомив, що при виключенні зі списків військової частини НОМЕР_2 позивачу не було надано витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків військової частини НОМЕР_2 . Щодо надання доказів виплати грошового забезпечення за період з 14.04.2022 по 27.01.2025 грошового забезпечення позивачу, виходячи з розміру посадового окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 зазначав, що з довідки про нараховане грошове забезпечення вбачається незмінність протягом 2022-2025 років розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, що свідчить про нездійснення відповідачем щорічного перерахунку посадового окладу за військовим званням з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеним законом на 01 січня відповідного календарного року.

Ухвалою судді від 13.05.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Військової частини НОМЕР_2 :

- наказ про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;

- інформацію щодо виплати за період з 14.04.2022 по 27.01.2025 грошового забезпечення позивачу, виходячи з розміру посадового окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

05.06.2025 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив (вх. №ЕС/55811/25), в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог покликаючись на те, що відповідач діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 1 січня 2018 року. Крім того, 12.05.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481, що набрала законної сили 20.05.2023, якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов КМУ, затверджених постановою №103, та внесено зміни до пункту 4 постанови №704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Ухвалою суду від 11.07.2025 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 5-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду надання заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

16.07.2025 від позивача надійшла заява (вх. №72268/25), в якій просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.

В обгрунтування заяви зазначив, що йому не було надано письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та не було виплачено при звільненні з військової частини НОМЕР_2 належних видів грошового забезпечення, а було надано повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні тільки 12.04.2025 (грошовий атестат №93 ФС від 12.04.2025). Таким чином, письмове повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні отримано 12.04.2025, тому, враховуючи тримісячний строк з дня одержання працівником. Письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, термін звернення до суду спливає 12.07.2025.

Розглянувши заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду, дослідивши матеріали додані до позову, суд дійшов до такого.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 та 5 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спір щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Положення ст. 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №620/1201/23.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, яка була чинною до 18.07.2022 (до внесення змін Законом № 2352-IX від 01.07.2022), було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 набрав чинності Закон № 2352-IX від 01.07.2022, яким частини першу і другу вказаної статті викладено у новій редакції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 та від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21.

Стосовно вимог позивача про перерахунок грошового забезпечення за період з 14.04.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 27.01.2025 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, суд зазначає наступне.

Ураховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом, суд дійшов висновку, що в цій справі до вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 14 квітня 2022 року до 18 липня 2022 застосуванню підлягає ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом із цим, на думку суду, до вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 - у редакції норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України з 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

На думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись» .

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

З урахуванням наведеного, суд наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості отримати судовий захист, що зумовлено його власною пасивною поведінкою.

Суд наголошує, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, доводи позивача, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, суд не вважає обґрунтованими, оскільки ним не зазначені фактичні причини та обставини, що перешкоджали зверненню до суду з позовом протягом встановленого строку. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не зазначив жодної обставини, яка б перешкоджала позивачу звернутися до суду у строк.

Верховним Судом у постанові 31.10.2024 вказано, про те, що «...У зв`язку із цим, судами не було досліджено питання коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права при зверненні до суду 02 листопада 2023 року із позовними вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 грудня 2022 року...».

Суд звертає увагу, що покликання представника позивача на не отримання письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні не є поважною причиною пропуску строку, оскільки виплата грошового забезпечення пов`язані з виплатами під час проходження позивачем служби є щомісячним платежем та позивач мав змогу дізнатись про його розмір та складові.

Отже у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Таким чином, позивач не навів обґрунтованих доводів та не надано доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, а отже задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, а подана заява про поновлення процесуального строку вважається судом необґрунтованою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи обставини того, що суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст.123, 240-246, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду від 16.07.2025 (вх. №ЕС/72268/25) відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за позовними вимогами:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 щодо обчислення та виплати мені грошового забезпечення з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату мені грошового забезпечення з 19.07.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати мені грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 27.01.2025 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року;

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату мені грошового забезпечення з 01.01.2023 року по 27.01.2025 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат залишити без розгляду.

Продовжити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за позовними вимогами:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_4 щодо обчислення та виплати мені грошового забезпечення з 14.04.2022 року по 18.07.2022 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату мені грошового забезпечення з 14.04.2022 року по 18.07.2022 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в частині залишення позовних вимог без розгляду в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА