Справа № 440/4947/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/4947/25
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №440/4947/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання дій та бездіяльності протиправними та стягнення грошової компенсації за завдану моральну шкоду,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням суду від 02 липня 2025 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (вул. І.Мазепи, буд.30, м. Полтава, Полтавська область, 36021 ідентифікаційний код 05384695) про визнання дій та бездіяльності протиправними та стягнення грошової компенсації за завдану моральну шкоду задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, яка полягає у не вирішенні питання перегляду встановленого графіка побачень, що викладені у заявах ОСОБА_1 від 11.04.2024 та 04.06.2024. Зобов`язано виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 11.04.2024 та 04.06.2024 про перегляд встановленого графіка побачень та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Визнано протиправною відмову виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в наданні запитуваної інформації згідно із заявою ОСОБА_1 від 04.01.2024 про надання матеріалів на ознайомлення (з питання встановлення графіку побачень батька з дітьми). Зобов`язано виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 про надання матеріалів на ознайомлення (з питання встановлення графіку побачень батька з дітьми), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (вул. І.Мазепи, буд.30, м. Полтава, Полтавська область, 36021 ідентифікаційний код 05384695) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 970,00 грн (дев`ятсот сімдесят гривень).

08 липня 2025 року через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення у справі в частині розподілу судових витрат.

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.07.2025 заяву передано судді Ясиновському І.Г.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №440/4947/25 призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями частин першою та третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини першої статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Аналіз вказаної вище норми дає можливість виділити чотири групи витрат, які відносяться до витрат, що пов`язані із прибуттям до суду:

- витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників;

- витрати пов`язані з найманням житла;

- компенсація за втрачений заробіток;

- компенсація за відрив від звичайних занять.

Судом встановлено, що позивач просить про відшкодування судових витрат, а саме: компенсацію за відрив від звичайних занять (100,93 грн), добові витрати (800 грн), транспортні витрати (1068,19 грн), докази яких, на думку позивача, їх підтверджують, останній висловив і подав до суду 08.07.2025, після того, як суддею ухвалено рішення від 02.07.2025.

Щодо добових витрат суд зазначає таке.

Аналіз абзацу 13 підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України свідчить про те, що добові витрати це витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи.

Тлумачення терміну «добові витрати» свідчить про те, що цей вид витрат неможливо віднести до жодної з виділених груп витрат, передбачених статтею 135 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу, що такі витрати є характерними виключно в межах перебування відповідної особи у відрядженні, тоді як позивачем не надано належних та відповідних доказів його зайнятості.

Суд наголошує на тому, що частиною першою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кодексом адміністративного судочинства України не віднесено добові до витрат, які відносяться до таких, що пов`язані із прибуттям до суду та, відповідно, не передбачено стягнення такого виду витрат як добові за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача, відтак позивач позбавлений можливості стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень, добові витрати.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 480/3047/23.

Щодо компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає наступне.

Так, позивач у заяві констатував, що витратив відповідну кількість часу у зв`язку з явкою до суду.

Проте до матеріалів справи, позивач не надав жодного доказу в обґрунтування компенсації за відрив від звичайних робіт, тобто не надав доказів, які саме звичайні заняття були позивачем заплановані та не здійснені у зв`язку з явкою до суду, у зв`язку з чим, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 17 січня 2020 року у справі №818/40/17.

Відповідно до пункту 3 додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року N 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" компенсація в адміністративних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не працює і не має самостійного доходу, має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять.

За загальним правилом, відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові 20.10.2022 № 465/7254/21.

Установивши що позивач не надав належних і допустимих доказів відриву від звичайних занять, які саме заняття були ним заплановані проте не здійснені у зв`язку зі зверненням до суду, відсутніми є підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд також не знаходить підстав для відшкодування транспортних витрат у розмірі 1068,19 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні)

Так, позивачем заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, які пов`язані з явкою до суду на ознайомлення з матеріалами справи. На підтвердження понесення таких витрат до клопотань долучено квитки на автобус сполученням Полтава - Київ та квиток на поїзд сполученням Київ-Пасажирський Полтава-Київська, видані позивачу за 11 червня 2025 року на загальну суму 1068,19 грн.

Як на підставу для ознайомлення з матеріалами справи позивачем вказано, що рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 09.01.2024 № 5 та рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 04.01.2024 № 1 він не отримував.

Водночас, від відповідача 27.05.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив в додатках якого наявні рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 09.01.2024 № 5 та рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 04.01.2024 № 1.

Суд враховує, що до відзиву долучена Квитанція про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС Ющенка Сергія Олександровича, яка формується в автоматичному режимі системою Електронний суд після долучення вказаних документів до відповідної заяви та її подання через підсистему "Електронний суд". Долучені відповідачем до відзиву документи в електронному вигляді через підсистему "Електронний суд", окремо долучено до матеріалів справи в паперовому вигляді шляхом здачі до канцелярії суду разом із клопотанням про долучення доказів від 27.05.2025 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем понесено витрати, які пов`язані з явкою до суду на ознайомлення з матеріалами справи з власної ініціативи.

Виходячи зі змісту зазначених норм, видатки на переїзд відносяться до складу судових витрат лише у разі переїзду до іншого населеного пункту. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтверджено вартістю пального, необхідного для переїзду власним транспортом. До цих витрат не відносять витрати, пов`язані з прибуттям до суду з власної ініціативи сторони чи представника без виклику чи повідомлення суду (наприклад для ознайомлення з матеріалами справи).

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що згідно вимог КАС України він не був позбавлений можливості звернутися із цим позовом до відповідного суду за своїм місцем проживання у місті Києві, а не за місцем знаходженням відповідача - у місті Полтава. Тобто, позивач мав вибір подати позов у місті в якому проживає сам і відповідно не нести витрати на переїзд до іншого міста за власною ініціативою, а саме до суду в іншій області, куди він подав позов. Водночас, подаючи позов не за своїм місцем проживання, а за місцезнаходження відповідача в іншому місті і в іншій області, позивач мав усвідомлювати про можливість понесення додаткових витрат, які він міг сам уникнути, а також про ризики їх не компенсації за рахунок іншої сторони.

Особливу увагу суд також звертає на те, що за приписами ч. 3 ст. 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат хоча й можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення, однак лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі N 160/21030/21, а також від 12.08.2020 у справі N 340/2449/19.

Водночас, усупереч ч. 3 ст. 143 КАС України, як у заяві від 29.11.2024 про стягнення судових витрат, так і у позовній заяві, позивачем не було наведено наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі доказів понесених витрат, які пов`язані з явкою до суду, зокрема квитків про проїзд 11.06.2025 до закінчення розгляду справи, зокрема до прийняття рішення від 02.07.2025 року.

Між тим, докази, якими позивач обґрунтовує понесені ним витрати, а саме квитки на залізничний та автомобільний транспорт, датовані 11 червня 2025 року, тобто такі докази були наявні у позивача до винесення рішення по справі, проте суду не подані з невідомих причин.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення у справі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 143, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №440/4947/25 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання дій та бездіяльності протиправними та стягнення грошової компенсації за завдану моральну шкоду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Г. Ясиновський