Справа № 460/3121/25
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2025 року м. Рівне №460/3121/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доНаціонального агентства з питань запобігання корупції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненська обласна рада
про визнання протиправними та скасування результатів спеціальної перевірки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Рівненська обласна рада про визнання протиправним та скасування та скасування результатів спеціальної перевірки, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Результати спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік від 29.01.2025 щодо ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані протиправним рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції, що прийняте у формі Результатів спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених ОСОБА_1 поданій ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

До подання позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом заборони Рівненській обласній раді вчиняти дії, спрямовані на дострокове припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Рівненської обласної ради.

Ухвалою суду від 11.02.2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заборонено Рівненській обласній раді вчиняти дії, спрямовані на дострокове припинення повноважень та звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Рівненської обласної ради.

Ухвалою суду від 26.02.2025 позову заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що при формуванні оскаржуваного висновку, прав позивача не порушував. Крім того, вказує на відсутність порушеного права позивача в межах даних спірних правовідносин, яке б підлягало судовому захисту.

Представник Рівненської обласної ради письмових пояснень до суду не подав.

До Рівненського окружного адміністративного суду представником відповідача подано заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Вказував, що зазначена справа потребує детального з`ясування всіх обставин, а відтак і виклику осіб, які беруть у ній участь.

02.04.2025 року ОСОБА_1 через свого представника подав до Рівненського окружного адміністративного суду заперечення на заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Зазначав, що дана справа є справою незначної складності, сторони не позбавлені подати свої письмові пояснення та усі наявні у них докази в порядку, визначеному спрощеним провадженням у справі. Додатково вказав на пропуск Відповідачем строку на вчинення процесуальної дії подання заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд адміністративної справи №460/3121/25 в порядку загального позовного провадження.

17.04.2025 через канцелярію суду представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідачем порушено принцип належного урядування через порушення термінів проведення спеціальної перевірки більше ніж на рік, вказував на протиправність та недостовірність відомостей, вказаних у оскаржуваних результатах спеціальної перевірки.

17.04.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення відзиву на позовну заяву без розгляду. Представник позивача вказав на пропущення відповідачем строку на подання відзиву та неповідомлення суду про поважність причин пропуску.

Від представника відповідача надійшло заперечення проти відповіді на відзив. Відповідач вказав, що відзив на позов подано вчасно, заперечив проти доводів позивача з підстав, аналогічним тих, що викладені у відзиві на позовну заяву. Просив у позові відмовити.

До суду надійшли письмові пояснення, подані представником відповідача, де зазначено про необхідність врахування правових висновків, викладених у постанові апеляційного суду та долучено копію судового рішення.

29.05.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про повернення письмових пояснень без розгляду. Представник позивача вказав, що вказане клопотання за своєю суттю є клопотанням про долучення доказів, відповідачем порушено порядок подання доказів у справі. Просив повернути клопотання відповідача без розгляду.

07.07.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Вказував на необхідність отримання детальних пояснень від відповідача щодо суті спору, оскільки на його переконання інформація, що міститься в оскаржуваних результатах спеціальної перевірки має помилки та неточності.

Ухвалою суду від 08.07.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд адміністративної справи №460/3121/25 в порядку загального позовного провадження.

09.07.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Зазначив, що у позивача з`явились нові докази у справі, що мають важливе значення для її вирішення, просив такі докази долучити до матеріалів справи для подальшого їх дослідження та врахування при прийнятті рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , будучи депутатом Рівненської обласної ради восьмого скликання, був обраний першим заступником голови Рівненської обласної ради восьмого скликання рішенням Рівненської обласної ради №520 від 09.09.2022 року.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено необхідність проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад або призначені у період дії воєнного стану на посади, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (далі- спеціальна перевірка).

Така перевірка здійснена відповідно Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 171.

ОСОБА_1 27.12.2023 року надав Рівненській обласній раді згоду на проведення спеціальної перевірки щодо нього як кандидата на посаду першого заступника голови Рівненської обласної ради.

Рівненською обласною радою було розпочато спеціальну перевірку щодо ОСОБА_1 кандидата на зайняття посади першого заступника голови Рівненської обласної ради.

29.12.2023 Рівненська обласна рада листом № 01/09-587р звернулась до Національного агентства з питань запобігання корупції із запитом про проведення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , кандидата на посаду першого заступника голови Рівненської обласної ради.

Відповідно до пункту 3 Порядку перевірка відомостей щодо претендента на посаду під час проведення спеціальної перевірки проводиться також Національним агентством з питань запобігання корупції - щодо наявності в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про претендента на посаду, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

До Рівненської обласної ради від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов лист № 49-01/7770-25 від 29.01.2025, яким скеровано до Рівненської обласної ради Результати спеціальної перевірки від 29.01.2025 щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік щодо ОСОБА_1 .

Висновки, викладені у результатах спеціальної перевірки декларації встановлено ознаки відображення у декларації недостовірних відомостей на загальну суму 8 950 218,55 грн.

Позивач, вважаючи висновки, відображені в Результатах спеціальної перевірки, необґрунтованими, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Законом України «Про запобігання корупції» 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) врегульовано правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Статтею 49 зазначеного Закону № 1700-VII регламентовано обов`язок подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 4 зазначеного Закону №1700-VII регламентовано, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону №1700-VII до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Приписами ч. 1 сі. 56 Закону №1700-VII визначено, що стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто. У разі якщо призначення, обрання чи затвердження на посади здійснюється місцевою радою, спеціальна перевірка проводиться у встановленому цим Законом порядку стосовно призначених, обраних чи затверджених на відповідні посади осіб.

Так, за змістом ч. 2 ст. 56 Закону №1700-VII, організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату може визначити відповідальний структурний підрозділ.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 56 Закону №1700-VII, спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині 1 цієї статті, зокрема щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до частин 1, 3 статті 57 Закону №1700-VII, спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, після отримання якої орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у ч. 3 ст. 56 Закону, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірю відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою згідно з додатком 2 до Порядку.

Порядок проведення спеціальної перевірки та форма згоди на проведення спеціальної перевірки затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за №171 затверджено Порядок проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (далі - Порядок № 171), яким визначено механізм проведення спеціальної перевірки.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 57 Закону №1700-VII особа, яка претендує на зайняття посади, подає до Національного агентства в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 Закону, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Положеннями ч. 3 ст. 57 Закону та п. 4 Порядку № 171 визначено, що після одержання письмової згоди особи, яка претендує на зайняття посади, на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у частині третій статті 56, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою, яку затверджує Кабінет Міністрів України.

Пунктом 3 частини 4 статті 57 Закону та підпунктом 5 пункту 3 Порядку № 171 визначено, що Національним агентством спеціальна перевірка проводиться щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про кандидата, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

А згідно приписів пункту 3 Порядку №171, органи (підрозділи), які проводять перевірку відомостей, зазначених у цьому пункті, за результатами її проведення обов`язково повідомляють про факт виявлення чи не виявлення відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади, що передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, чи посади з підвищеним корупційним ризиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону та п. 6 Порядку № 171 інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.

Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону №1700-VII, орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3 Порядку № 171. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.

Отже, направлення Національним агентством запитів на надання пояснень кандидатам на посаду в рамках проведення спеціальної перевірки, Законом та Порядком не передбачено, а такі пояснення надаються суб`єкту, який звернувся із відповідним запитом до Нацагентства.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII, у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.

До таких відомостей, відповідно до п. 10 Порядку № 171, зокрема, належить відображення у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, недостовірних відомостей, якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму, яка дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на день подання такої декларації.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку.

В контексті наведених норм Закону та Порядку, суд зазначає, що спеціальна перевірка проводиться виключно на підставі відомостей наявних у офіційних джерелах інформації, при цьому Нацагентство повноваженнями на отримання інформації від інших осіб, в тому числі й від кандидата на посаду, не наділене.

Суд також зауважує, що норми Закону та Порядку не передбачають можливість здійснення повторної спеціальної перевірки відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як зазначалось судом вище, інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту (ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171).

Судом встановлено, що запит Рівненської обласної ради від 29.12.2023 про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади першого заступника голови Рівненської обласної ради, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, Національним агентством з питань запобігання корупції отримано 29.12.2023. З відповідної дати Національне агентство з питань запобігання корупції мало у 7-денний строк з дати надходження запиту провести спеціальну перевірку та підготувати Результати спеціальної перевірки.

Результати спеціальної перевірки, підписані керівником відділу проведення спеціальних перевірок Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій ОСОБА_2 29.01.2025 та направлені до Рівненської обласної ради супровідним листом №49-01/7770-25 від 29.01.2025.

Суд, з огляду на вищевикладене, констатує порушення строків проведення спеціальної перевірки Національним агентством з питань запобігання корупції, встановлених ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171.

Позивач у своїй позовній заяві вказував, що тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної спеціальної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.

Відповідач заперечував проти доводів Позивача, зауважуючи на тому, що порушення строків проведення перевірки відбулось через велике навантаження, а порушення строків у даному випадку є формальним порушенням та не вплинуло на обсяг прав та інтересів ОСОБА_1 .

Суд, оцінивши доводи сторін, вважає, що тривале зволікання Національного агентства з питань запобігання корупції із проведенням спеціальної перевірки, поставило ОСОБА_1 у стан правової невизначеності, що порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві правовим приписам.

Конституційний суд України у своїх рішенням неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуація та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 174-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006, рішення у справі "Malone v. United Kindom" від 02.08.84).

В постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16495/17 зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Суд зазначає, що проведення перевірки декларації особи відповідно до статей 56-58 вказаного Закону, Нацагентство повинно здійснювати згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною Порядком №171.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням строків такої діяльності.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Правова процедура проведення Нацагентством контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії "Мірило правовладдя" (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).

Отже, позивач, з урахуванням положень Закону України "Про запобігання корупції" та Порядку №171 правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чіткі критерії та строки її проведення.

Водночас, як зазначалось судом вище, оскаржувані результати перевірки направлені на адресу Рівненської обласної ради поза межами граничного 7-денного строку, встановленого для проведення спеціальної перевірки, що є порушенням строків проведення такої перевірки, визначених ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171 та свідчить про їх протиправність.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19, таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.

Зазначені висновки Верховного Суду стосуються порядку проведення повної перевірки проведеної НАЗК, однак, на думку суду, враховуючи предмет позову, а також законодавчо встановлені строки для проведення спеціальної перевірки, є релевантними до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскаржувані Результати перевірки не прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також своєчасно, протягом розумного строку, тобто прийняті з порушенням вимог ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171, частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 19 Конституції України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність Результатів спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік щодо ОСОБА_1 , а відтак й щодо їх скасування.

Що стосується посилань позивача на невідповідність висновків відображених в Результатах спеціальної перевірки фактичним обставинам, то суд зазначає таке.

Результатами спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, визначених у декларації кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, встановлено ознаки відображення у декларації недостовірних відомостей, оскільки такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятись від достовірних на суму, яка не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на дату подання такої декларації, які потребують додаткових пояснень кандидата на посаду відповідно до ч.2 ст. 58 Закону, на загальну суму 8 950 218, 55 грн.

У Результатах спеціальної перевірки зроблено Нацагентством висновок, що сума здійснених видатків кандидата на посаду ОСОБА_1 та членів його сім`ї станом на 31.12.2022 перевищує отримані із законних джерел кандидатом на його дружиною доходу на 7 545 781,45 грн.

У розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік кандидат на посаду зазначив відомості про готівкові кошти та кошти, розміщені на банківських рахунках, на загальну суму 7 573 538,45 грн, а саме: 137 117 дол. США (еквівалент згідно з середньорічним курсом НБУ за 2016 - 2022 роки - 3 720 593,45 грн); 95 000 ЄВРО (еквівалент згідно з середньорічним курсом НБУ за 2016 -2022 роки - 3 002 945 грн); 850 000 грн.

Тобто сума здійснених видатків кандидата на посаду та його членів сім`ї станом на 31.12.2022 року перевищує отримані із законних джерел кандидатом та його дружиною доходи на: (8 087 465,67 + 721 958 + 1 691 202,63 + 105 042) - (670 313,64 + 160 965,66 + 7 194 000 + 2 552 632 + 7 573 538,45) = - 7 545 781,45 грн….»

З матеріалів справи встановлено, що позивач, вважаючи, що інформація, що міститься у Результатах спеціальної перевірки є неповною та перекрученою, а відомості - недостовірними, з метою перевірки згаданих відомостей, звернувся до спеціаліста ОСОБА_3 , що має вищу освіту за спеціальністю «Бухгалтерський облік та аудит», з клопотанням про надання відповіді на наступне питання: «Чи відповідають обсяги задекларованих грошових активів (готівкові кошти та кошти на рахунках), зазначені у поданій ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, що подав ОСОБА_1 станом на 31.12.2022, розміру фактичних грошових активів фізичної особи ОСОБА_1 , з урахуванням доходів, інших надходжень та витрат, відображених у наданих для дослідження документах».

Судом досліджено довідку спеціаліста №24/06-1 від 24.06.2025 та встановлено, що спеціалістом ОСОБА_3 здійснено обрахунок отриманих позивачем доходів за період з 1998 по 2022 рік включно.

Спеціаліст ОСОБА_3 дослідив, що позивачем за період 1998-2022 рік отримано доходів на загальну суму 7 313 147,27 грн., що підтверджується документами, наданими на дослідження спеціалісту.

Спеціалістом, на основі інформації про доходи та видатки позивача, проведено дослідження питання можливості здійснення позивачем заощаджень, починаючи з 1997 року, для здійснення усіх задекларованих видатків: купівлі рухомого та нерухомого майна, частки у статутному капіталі тощо. За результатами проведення дослідження, спеціалістом з`ясовано що, позивач мав змогу заощадити грошові активи, зазначені у Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, яку подав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: готівкові кошти - 850 000 грн., 85 000 євро, 95 000 дол. США та кошти, розміщені на банківських рахунках - 10 000 євро, 34 909 дол. США та 7 208 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБ України станом на 31.12.2022 становить 9 564 521,73 грн., відповідають розміру фактичних грошових активів фізичної особи ОСОБА_1 , з урахуванням доходів, інших надходжень та витрат, відображених у наданих на дослідження документах.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до ТОВ «Український центр експертизи та оцінки» з заявою про проведення судової економічної експертизи у рамках справи №460/3121/25 та поставлено на вирішення експерта наступне питання: « Чи підтверджується документально висновки, викладені у Довідці спеціаліста №/06-1 від 24.06.2025, щодо відповідності обсягів задекларованих грошової активів (грошові кошти та кошти на рахунках), зазначених у Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, яку подав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: готівкові кошти - 850 000 грн., 85 000 євро, 95 000 дол. США та кошти, розміщені на банківських рахунках - 10 000 євро, 34 909 дол. США та 7 208 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБ України станом на 31.12.2022 становить 9 564 521,73 грн., розрахунку розміру фактичних грошових активів фізичної особи ОСОБА_1 станом на 31.12.2022 року, з урахуванням доходів, інших надходжень та витрат, відображених у наданих на дослідження документах?».

Судовим експертом Величко Юлією Геннадіївною підготовано висновок експерта №549/07.2025 за результатами проведення судово-економічної експертизи, згідно з нормами ст. 104 КАС України від 08.07.2025.

З висновку експерта №549/07.2025 від 08.07.2025 судом встановлено підтвердження експертом достовірності висновків, викладених у Довідці спеціаліста №/06-1 від 24.06.2025, щодо відповідності обсягів задекларованих грошових активів (готівкові кошти та кошти на рахунках), зазначених у Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, яку подав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме судовим експертом Величко Ю.Г. підтверджено, документально підтверджується можливість заощадження станном на 31.12.2022 року ОСОБА_1 готівкових коштів у розмірі 850 000 грн., 85 000 євро, 95 000 дол.США та коштів, розміщених на банківських рахунках 10 000 євро, 34 909 дол.США та 7 208 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБ України станом на 31.12.2022 становлять 9 564 521,73 грн., розрахунку розміру фактичних грошових активів фізичної особи ОСОБА_1 станом на 31.12.2022 року, з урахуванням доходів, інших надходжень та витрат, відображених у наданих на дослідження документах.

Стаття 108 Кодексу адміністративного судочинства України вказує, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Надаючи оцінку вказаному висновку експерта разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи по-суті, відповідач не спростував інформації, викладеної у довідці спеціаліста №24/06-1 від 24.06.2025 та висновку експерта №549/07.2025 від 08.07.2025, подавши розрахунки, які б підтверджували правильність розрахунків Нацагентства, викладених у Результатах спеціальної перевірки.

Суд зауважує, що Результати спеціальної перевірки не містять детального опису розрахунків, обчислених Нацагенством сум доходів і видатків позивача та членів його сім`ї, не повідомлено методику проведення обчислення сум заощаджень шляхом вирахування середньорічного курсу валют, встановлених для цілей перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, суд погоджується з висновком експерта, який свідчить, що результати спеціальної перевірки містять недостовірні відомості про обсяг доходів і видатків позивача та можливість здійснення ним заощаджень станом та 31.12.2022, які задекларовані ОСОБА_1 у Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.

Аналізуючи норми Закону та Порядку №171, суд звертає увагу, що Рівненська обласна рада як орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації - Результатів спеціальної перевірки, надісланих Нацагентством, готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3 Порядку № 171. Натомість, зміст результатів спеціальної перевірки позбавляє можливості Рівненську обласну раду перевірити будь-які відомості, як і врахувати пояснення особи, яка претендує на зайняття посади в зазначеному органі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, який орган, що проводить спеціальну перевірку, позбавлений можливості відступити від висновків, викладених у результатах спеціальної перевірки, а за наявності доказів, що свідчать, що Результати спеціальної перевірки містять недостовірні відомості, подальші рішення Рівненської обласної ради є незаконними.

Судом також проаналізовано інформацію про встановлення відповідачем недостовірності відомостей, відображених позивачем у Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, поданій 27.12.2023, та встановлено наступне.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відповідно до відомостей ДРРП кандидат на посаду не зазначив на праві власності особи, яка спільно проживає та не перебуває у шлюбі ОСОБА_4 наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна: квартиру (реєстраційний номер: 234, адреса: АДРЕСА_1 , вартість: 346 811,00 грн), квартиру (реєстраційний номер: 060, адреса: АДРЕСА_2 , вартість: 460 994,94 грн) та квартиру (реєстраційний номер: 34, адреса: АДРЕСА_3 , вартість: 424 294,47 грн), земельну ділянку (кадастровий номер: :02:002:0804, вартість: 84 845,78 грн) та вантажний автомобіль марки КБ, моделі CB-ML 1221 AXR-2 (дата реєстрації: 02.09.2022, VIN-код: НОМЕР_2 , вартість: 50 000,00 грн), земельну ділянку (кадастровий номер: :09:001:0004), земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0542) та земельну ділянку (кадастровий номер: :01:013:0123).

Судом встановлено, що вартість вказаних об`єктів рухомого та нерухомого майна, належних ОСОБА_4 включено у обсяг видатків позивача та його сім`ї.

Позивача звертає увагу, що ОСОБА_4 не являється членом сім`ї позивача, позивач не проживає разом з ОСОБА_4 , не веде спільний побут, позивача з ОСОБА_4 пов`язує виховання спільної дитини, тобто підстави вважати ОСОБА_4 членом сім`ї позивача відсутні. При цьому представник позивача повідомив, що позивачем включено інформацію про ОСОБА_4 у розділ 2.2 «Інформація про членів сім`ї суб`єктів декларування» добровільно, з метою повного та відкритого висвітлення відомостей про позивача з урахуванням депутатського мандату. Представник позивача стверджував, що позивач не має обов`язку декларування доходів та видатків ОСОБА_4 , а відповідачем без достатніх правових підстав враховано доходи і видатки ОСОБА_4 у складі доходів сім`ї декларанта.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про запобігання корупції» членами сім`ї суб`єкта декларування є (ст. 1 Закону, примітка до ст. 46 Закону):

1) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом декларування (чоловік / дружина) станом на останній день звітного періоду, незалежно від спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду;

2) діти суб`єкта декларування до досягнення ними повноліття, незалежно від їх спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду;

3) будь-які особи, які станом на останній день звітного періоду (за умови спільного проживання із суб`єктом декларування впродовж 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації: спільно проживали; були пов`язані спільним побутом; мали взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування, але не перебували у шлюбі.

Усі інші особи, за відсутності хоча б однієї із вказаних вище ознак, для цілей декларування не вважаються членами сім`ї суб`єкта декларування. Наприклад, особи, які за відсутності вказаних ознак спільно орендують (використовують) житло, проживають в одній квартирі, кімнаті у гуртожитку, готелі тощо.

Суд, проаналізувавши доводи сторін, дійшов висновку, що позивачем самостійно задекларовано ОСОБА_4 як особу, з яким декларант спільно проживає, але не перебуває у шлюбі, отже у позивача виник обов`язок щодо декларування відомостей про доходи та видатки ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що відсутність спільного побуту та бюджету у позивача та ОСОБА_4 вказує на недоцільність включення особистих доходів і витрат ОСОБА_4 до обсягу доходів і витрат позивача та членів його сім`ї. Додатково суд зауважує, що з Результатів спеціальної перевірки не вбачається, що Нацагенством досліджувались джерела доходів ОСОБА_4 , за рахунок яких остання здійснила видатки для придбання рухомого та нерухомого майна.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач не здійснював умисних дій щодо зазначення недостовірних відомостей у декларації та задекларував усі наявні у нього відомості про доходи, видатки ОСОБА_4 , належне останній майно на праві приватної власності та частки у статутному капіталі підприємств, установ і організацій.

Дослідивши доводи Нацагентства щодо недекларування позивачем інформацію про отримані дружиною позивача ОСОБА_5 доходи та набуте майно, суд зазначає наступне.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відповідно до відомостей ДРРП та ДЗК кандидат на посаду не зазначив на праві власності дружини земельну ділянку (кадастровий номер: :01:002:0415).

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відповідно до відомостей ДЗК кандидат на посаду не зазначив на праві власності дружини земельну ділянку (кадастровий номер: :01:029:0198).

У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації кандидат на посаду не зазначив дохід дружини у сумі 12 424,30 грн (джерело доходу: ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ»), який дружина кандидата отримала впродовж 2022 року відповідно до інформації ДРФО.

У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації кандидат на посаду не зазначив пенсію дружини у сумі 25066,61 грн, яку дружина кандидата отримала впродовж 2022 року відповідно до інформації Пенсійного фонду України.

У позовній заяві позивач вказував, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відсутня інформація про набуття ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровий номером :01:029:0198, долучивши до позову інформаційну довідку Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Судом досліджено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №412841787 від 12.02.2025, яка підтверджує, що право власності на земельну ділянку з кадастровий номером :01:029:0198 за дружино позивача ОСОБА_5 не зареєстровано.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що не підтверджується доводи відповідача про невиконання позивачем обов`язку з декларування відомостей про земельну ділянку з кадастровий номером :01:029:0198.

Представник позивача надав пояснення щодо вищевказаних обставин, та зазначив, що у зв`язку з відмовою дружини ОСОБА_5 надати інформацію про наявність та обсяг отриманих доходів і видатків, позивачем, за відсутності законного шляху отримання такої інформації, не було задекларовано інформації про доходи та видатку ОСОБА_5 . Наголосив, що оскільки ОСОБА_5 перебувала у шлюбі із позивачем, здійснити будь-які правочини щодо майна, які виходять за межі дрібних побутових, остання не мала змоги, адже не зверталась до позивача із проханням надати згоду подружжя на укладення правочинів. Позивач зазначав, що з вказаної причини йому було невідомо про набуття дружиною у власність земельної ділянки з кадастровий номером :01:002:0415.

Проаналізувавши вказані пояснення, суд вважає, позивачем було належним чином виконано свій обов`язок в частині фінансового контролю стосовно майна, доходів та видатків іншого з подружжя, позивач діяв допустимо з точки зору закону та форми декларації, і такі його дії не можуть визнаватись протиправними (забороненими з точки зору закону).

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що зазначені факти, виявлені в частині перевірки декларації ОСОБА_1 не спричиняють жодних наслідків, передбачених Законом №1700- VII.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому суд виходить з висновку КРЕС №11 (2008) щодо якості судових рішень (пункти 32-41), який вказує, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення; практики ЄСПЛ, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Результати спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік від 29.01.2025 щодо ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 24 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Національне агентство з питань запобігання корупції (вул. Миколи Міхновського, буд. 28,м. Київ,01103, ЄДРПОУ/РНОКПП 40381452)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рівненська обласна рада

Суддя У.М. Нор