Справа № 320/15811/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року

м. Київ

справа №320/15811/24

адміністративне провадження №К/990/30906/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РТС ПЛЮС» до Управління Державної казначейської служби України у Солом`янському районі міста Києва про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РТС ПЛЮС» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року, постановлену суддею Кушновою А.О., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Мєзєнцева Є.І., суддів Епель О.В, Файдюка В.В.,

У С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст обставин справи і оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РТС ПЛЮС» (далі - ТОВ «РТС ПЛЮС», позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у Солом`янському районі міста Києва (далі - УДКС України у Солом`янському районі міста Києва, відповідач), за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНКО» (далі - ТОВ «ДАНКО»), у якому просило зобов`язати УДКС України у Солом`янському районі міста Києва виконати рішення Господарського суду міста Києва від 16 березня 2023 року в справі №910/11520/22 шляхом здійснення безспірного списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 , що належить ТОВ «ДАНКО».

2. Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 17 травня 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «РТС ПЛЮС» до УДКС України у Солом`янському районі міста Києва про зобов`язання вчинити певні дії на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Роз`яснив позивачу, що розгляд зазначених позовних вимог має здійснюватися у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), та що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 липня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «РТС ПЛЮС» залишив без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року - без змін.

ІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. ТОВ «РТС ПЛЮС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

5. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

6. ТОВ «РТС ПЛЮС» указує, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги те, що позивач звернувся до адміністративного суду щодо оскарження не дій, рішень чи бездіяльності державного/приватного виконавця у виконавчому провадженні, а дій органу Казначейства, які є різними органами та, відповідно, оскарження їхніх рішень регулюється різними нормативно-правовими актами. Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд порушив право позивача на судовий захист, що передбачений законодавством України. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, проте також не дослідив у повній мірі всі обставини цієї справи.

7. Скаржник стверджує, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишено те, що ГПК України та Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ. Натомість Казначейство не є органом примусового виконання судових рішень і, відповідно, не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом №1404-VIII, а є встановленою Законом України від 05 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених цим Законом випадках і з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за державною програмою для забезпечення виконання рішень суду (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №910/9927/13 та від 04 грудня 2020 року в справі №904/3118/20). Вимоги щодо визнання бездіяльності органів Казначейства незаконною та зобов`язання вчинити дії прямо пов`язані з виконанням покладених законодавством на Казначейство функцій щодо забезпечення виконання рішень суду у спосіб безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється), мають ознаки публічно-правового спору, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому розгляд цього спору належить до юрисдикції адміністративного суду. Тож, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не дослідили належним чином обставини справи та характер спору, дійшли хибного висновку про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства. ТОВ «РТС ПЛЮС» посилається на висновки, викладені, зокрема, Верховним Судом у постанові від 12 червня 2022 року в справі №905/3553/15, та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року в справі №913/356/15, від 20 червня 2018 року в справі №916/1226/16.

IІІ. Рух справи у суді касаційної інстанції

8. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Соколова В.М., Уханенка С.А. ухвалою від 12 серпня 2024 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

9. УДКС України у Солом`янському районі міста Києва подало відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року - без змін, оскільки аргументи касаційної скарги позивача не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

10. ТОВ «РТС ПЛЮС» подало відповідь на відзив на касаційну скаргу, просить задовольнити касаційну скаргу, скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

11. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2025 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2025 року №714/0/78-25 (на підставі службової записки судді-доповідача Кашпур О.В. від 22 липня 2025 року №28424/25 щодо настання обставин, які унеможливлюють розгляд судових справ, у зв`язку з відпусткою судді Соколова В.М., який входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справ) для розгляду справи №320/15811/24 (провадження №К/990/30906/24) здійснено заміну судді Соколова В.М. на суддю Радишевську О.Р.

12. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 23 липня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 24 липня 2025 року.

ІV. Позиція Верховного Суду

13. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №320/15811/24 стало оскарження судових рішень, зазначених у частині другій статті 328 КАС України, і посилання скаржника на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

14. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.

15. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їхній сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

16. Правила про предметну юрисдикцію передбачають розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожний суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їхнього відання законом, тобто діяти в межах установленої компетенції.

17. Відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

18. Приписами статей 2, 4, 19 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору і хто відноситься до суб`єктів владних повноважень, а також справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

19. Фундаментальними критеріями адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спору і спрямування саме на захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

20. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

21. При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

22. Тож визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

23. Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

24. Отже, для вирішення питання про те, чи підлягає спір у справі розгляду судом адміністративної юрисдикції, необхідно з`ясувати, чи є він публічно-правовим, тобто якою є суть (зміст, характер) спору, чи виник він саме між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, чи має цей спір вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

25. Як установили суди першої та апеляційної інстанцій, Господарський суд міста Києва рішенням від 16 березня 2023 року в справі №910/11520/22 позов ТОВ «РТС ПЛЮС» задовольнив. Стягнув з ТОВ «ДАНКО» (03035, м. Київ, вул. Шаповала Генерала, 2, оф. 111; ) на користь ТОВ «РТС ПЛЮС» (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 9, оф. 4; ) безпідставно набуті кошти в сумі 1000000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 15000,00 грн. Визначив органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16 березня 2023 року в справі №910/11520/22 здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 1000000,00 грн, яка підлягає стягненню з ТОВ «ДАНКО» (03035, м. Київ, вул. Шаповала Генерала, 2, оф. 111; ) на користь ТОВ «РТС ПЛЮС» (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 9, оф. 4; ), з 28 вересня 2022 року до моменту виконання вказаного рішення, за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

26. 24 листопада 2023 року Господарський суд міста Києва на виконання вказаного судового рішення видав наказ №910/11520/22, який був пред`явлений до виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Левченко Яні Олександрівні. У період з 30 листопада 2023 року по 13 березня 2024 року здійснювалося примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/11520/22 від 24 листопада 2023 року в межах виконавчого провадження №73476687, яке завершено на підставі заяви стягувача.

27. 13 березня 2024 року ТОВ «РТС ПЛЮС» звернулося до УДКС України у Солом`янському районі міста Києва із заявою щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/11520/22 від 24 листопада 2023 року шляхом здійснення безспірного списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 або з іншого рахунку, який відкритий ТОВ «ДАНКО». Проте 27 березня 2024 року отримало від УДКС України у Солом`янському районі міста Києва листа від 20 березня 2024 року про повернення виконавчого документа без виконання, в якому зазначено, що органи Казначейства не є органами примусового виконання і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, не визначено повноваження органів Казначейства про стягнення коштів з небюджетних рахунків. Оскільки виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства, його рекомендовано подати до відповідного органу державної виконавчої служби.

28. Не погодившись із позицією відповідача щодо неможливості стягнення Казначейством коштів з небюджетного рахунку ТОВ «ДАНКО», ТОВ «РТС ПЛЮС» звернулося до адміністративного суду з цим позовом.

29. Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «РТС ПЛЮС» до УДКС України у Солом`янському районі міста Києва про зобов`язання вчинити певні дії на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків, що необхідною умовою для реалізації позивачем права на звернення до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби є відсутність іншого порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта. Водночас, відповідно до частини першої статті 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно з частиною першою статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Відповідно до частини першої статті 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. За таких обставин, позивач як стягувач у виконавчому провадженні №73476687 з примусового виконання наказу №910/11520/22, виданого Господарським судом міста Києва, у зв`язку з невиконанням судового рішення, ухваленого відповідно до норм ГПК України, має право на звернення до Господарського суду міста Києва в порядку ГПК України зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення згідно із наказом №910/11520/22, виданим Господарським судом міста Києва, а, отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому завершення виконавчого провадження №73476687 згідно із постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни від 13 березня 2024 року на підставі заяви самого стягувача, не змінює встановлених частиною першою статті 74 Закону №1404-VIII правил, відповідно до яких рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Так само приписи Закону №1404-VIII передбачають можливість повторного звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження, в рамках якого, згідно з частиною першою статті 339 ГПК України, позивач як стягувач виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено його права. З огляду на викладене, спір у цій справі не є публічно-правовим і не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим необхідно відмовити у відкритті провадження у справі, роз`яснивши позивачу, що розгляд його вимог повинен здійснюватися за правилами ГПК України.

30. Так, у силу приписів пунктів 4 та 6 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

31. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

32. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (частина п`ята статті 170 КАС України).

33. Ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі має ґрунтуватися виключно на засадах верховенства права, бути законною та обґрунтованою, що передбачено приписами статті 242 КАС України.

34. Так, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Проте, на переконання Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі за поданим ТОВ «РТС ПЛЮС» позовом, неповно встановили характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі №320/15811/24.

35. Згідно із частиною першою статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

36. Розділом VІ ГПК України урегульовані процесуальні питання, пов`язані з судовим контролем за виконанням судових рішень у господарських справах, і, за приписами статті 339 указаного Кодексу (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

37. За позицією судів попередніх інстанцій, позивач як стягувач у виконавчому провадженні №73476687 з примусового виконання наказу №910/11520/22, виданого Господарським судом міста Києва, у зв`язку з невиконанням судового рішення, ухваленого відповідно до норм ГПК України, має право на звернення до Господарського суду міста Києва в порядку ГПК України зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення згідно із наказом №910/11520/22, виданим Господарським судом міста Києва, а, отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Розгляд зазначених позовних вимог ТОВ «РТС ПЛЮС» має здійснюватися у порядку, встановленому ГПК України.

38. Водночас, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувані судові рішення у справі №320/15811/24, не врахували, що норми ГПК України, як і Закону №1404-VIII, передбачають порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Тоді як УДКС України у Солом`янському районі міста Києва, яке є відповідачем у цій справі, не входить до системи органів державної виконавчої служби.

39. Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що в позові ТОВ «РТС ПЛЮС» заявлено вимоги, які не стосуються оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. У поданому позові ТОВ «РТС ПЛЮС» заявлено вимоги про зобов`язання УДКС України у Солом`янському районі міста Києва виконати рішення Господарського суду міста Києва від 16 березня 2023 року в справі №910/11520/22 шляхом здійснення безспірного списання коштів з рахунку № НОМЕР_1 , що належить ТОВ «ДАНКО», а на обґрунтування цих вимог указано про те, що ТОВ «РТС ПЛЮС» не погоджується із позицією відповідача щодо неможливості стягнення Казначейством коштів з небюджетного рахунку ТОВ «ДАНКО», про що зазначено в отриманому 27 березня 2024 року позивачем від УДКС України у Солом`янському районі міста Києва листі від 20 березня 2024 року про повернення виконавчого документа (наказу Господарського суду міста Києва №910/11520/22 від 24 листопада 2023 року) без виконання. За аргументами ТОВ «РТС ПЛЮС», викладеними у позовній заяві з посиланням на відповідні обставини й правові норми, орган Казначейства має усі повноваження здійснювати безспірне списання коштів з небюджетного рахунку ТОВ «ДАНКО» №UА0701739, відкритого в УДКС України у Солом`янському районі міста Києва.

40. Тож, відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі з тих підстав, що розгляд позовних вимог ТОВ «РТС ПЛЮС» має здійснюватися у порядку, встановленому ГПК України, а не в порядку адміністративного судочинства, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не з`ясували зміст і характер заявленого спору, не перевірили доводи позивача, якими він обґрунтував свої вимоги, що свідчить про передчасність зроблених судами висновків.

41. Відповідно до частин першої та четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

42. Отже, оскільки суди попередніх інстанцій належним чином не встановили характер спірних правовідносин і не з`ясували усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у справі №320/15811/24 на стадії відкриття провадження у справі, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі.

V. Судові витрати

43. Ураховуючи, що справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РТС ПЛЮС» задовольнити.

2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2024 року в справі №320/15811/24 скасувати.

3. Справу №320/15811/24 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Кашпур

Судді: О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко