Справа № 520/28559/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 р.Справа № 520/28559/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 28.04.25 по справі № 520/28559/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 27.07.2021 за № 392 о/с в частині переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у вигляді звільнення з посади заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) поновити полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління начальника організаційно- методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що починаючи з 2015 року він перебував на службі в органах внутрішніх справ України. Зокрема, позивача було прийнято до служби до Головного управління Національної поліції України у Харківській області та призначено на посаду заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області згідно з наказом ГУНП у Харківській області №731 о/с від 29.12.2017 року

Надалі, наказом по особовому складу начальника ГУНП у Харківській області від 27.07.2021 за №392 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 /0130278/ було переміщено на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Позивач вказав, що про існування такого наказу дізнався не одразу, оскільки не був у встановленому законодавством порядку ознайомлений з ним, а також у період винесення такого наказу перебував на лікарняному.

Не погоджуючись з вищезазначеним наказом, позивач звернувся до суду з позовом за його оскарженням. Разом з позовом було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Зазначив, що вийшовши на службу після закінчення лікарняного, у зв`язку з дією ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 5 січня 2022 року у справі №520/28559/21 щодо забезпечення позову, позивач прибув до приміщення (адміністративній будівлі) СУ ГУНП у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, для проходження служби, однак його не було ознайомлено з його функціональними обов`язками, не поставлено жодної вказівки (доручення, завдання) щодо несення служби, а також не було надано робоче місця для несення служби.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, із 05:30 ранку 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, було введено військовий стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Керівництво ГУНП у Харківській області у зв`язку з військовим станом було видано наказ яким всіх службових осіб зобов`язано прибути у черговій частині ГУНП у Харківській області для подальшого несення служби за умов воєнного стану.

На виконання наказу керівництва ГУНП у Харківській області 24 лютого 2022 року у черговій частині ГУНП у Харківській області позивач отримав табельну зброю після чого прибув для несення служби в адміністративну будівлю СУ ГУНП у Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, де начальником СУ ГУНП у Харківській області полковником поліції Болвіновим С.П. проведено нараду та всім роз`яснено, що знаходиться в приміщенні СУ ГУНП у Харківській області небезпечно і всім чекати наказу місця подальшого несення служби та бути готовими якнайшвидше прибути у вказане місце відповідно до інструкцій, однак жодних наказів, вказівок (доручень, завдань) щодо несення служби він не отримував. В подальшому, позивач звернувся до начальника Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області Кривошия О.М. з запитом щодо подальших дій щодо несення служби, на що отримав відповідь, що можна прибути в найближче від свого проживання відділення поліції, написати рапорт і нести службу там, оскільки Куп`янська РВП знаходиться на окупованій території. Після чого 11.03.2022 року позивач прибув до ХРУП №3 ГУНП у Харківській області та написав рапорт, який 12.03.2022 було погоджено начальником ХРУП №3 ГУНП у Харківській області полковник поліції ОСОБА_2 та почав нести службу. Позивач відбув у добове чергування у ХРУП №3 з 09:00 год. 12.03.2022 року до 09:00 год. 13.03.2022 року та через добу, а саме з 09:00 год. 14.03.2022 року. Однак 15.03.2022 року ОСОБА_1 отримав телефонний дзвінок від заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу СУ Головного управління Національної поліції у Харківській області підполковника поліції Котик С.Ф. яка зазначила, що позивачу необхідно здати до найближчого відділу поліції табельну зброю, службове посвідчення та жетон, бо його звільнено зі служби.

Одночасно позивач зазначив, що 16 березня 2022 року ним було отримано від заступника начальника слідчого управління начальника організаційно-методичного відділу СУ ГУНП у Харківській області підполковника поліції Котик С.Ф. на меседжер «WhatsApp» виписку з наказу ГУНП у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c згідно з якої полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області, з 13.03.2022 звільнено згідно із Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п. 6 ч.1 ст.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеної відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Позивач вважає, що ним не було проігноровано або не виконано будь-якого законного наказу з боку керівництва ГУНП у Харківській області, а з 25.02.2022 року взагалі їх не було отримано, та як наслідок ним, жодним чином не було порушено Присягу на вірність Українському народові.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, зазначивши, що позивач проходив службу в ГУНП в Харківській області на посаді заступника начальника начальника організаційно-методичного відділу СУ ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області від 27.07.2021 N 3920/c позивача було переміщено на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади заступникасначальника начальника організаційно-методичного відділу СУ ГУНП в Харківській області. Переміщення відбулося на підставі пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» (на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби).

Переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 відбулося на підставі рапорту заступника начальника ГУНП в Харківській областім Чижа С.А. від 26.07.2021 за № 17347/119-24/01-2021 та подання від 26.07.2021. Фактичною підставою для переміщення стало наступне: відсутність в Куп`янському районному відділі поліції керівника органу досудового розслідування (переміщення на іншу посаду особи, яка працювала на цій посаді); термінова необхідність заповнення вакантної посади (керівника слідчого підрозділу) досвідченим офіцером з досвідом роботи на керівних посадах; відсутність в Куп`янському РВП досвідчених офіцерів, які могли б бути призначеними на цю посаду; доцільність набуття ОСОБА_1 практичного досвіду роботи на посаді керівника органу досудового розслідування для подальшого використання отриманих навиків у службовій діяльності під час здійснення аналітичної роботи в слідчому управлінні. В рапорті та поданні заступника начальника ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 зазначено, що підполковник поліції ОСОБА_1 під час проходження служби на посаді заступника начальника організаційно-методичного відділу СУ ГУНП в Харківській області зарекомендував себе як професійно грамотний, кваліфікований, досвідчений фахівець, здатний вирішувати службові питання у складних оперативних обстановках та приймати зважені рішення. Постійно працює над підвищенням рівня своїх знань, впровадження у службову діяльність сучасних технологій. Таким чином, в зв`язку із наявністю високих фахових ділових, професійних, особистих якостей, а також необхідністю набуття практичних навиків на посаді керівника органу досудового розслідування підполковник поліції ОСОБА_1 був обраний керівництвом ГУНП Харківській області для заповнення вакантної посади заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області. Окрім того, проходячи службу на посаді заступника начальника начальника організаційно-методичного відділу СУ ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_1 виконував наступні функціональні обов`язки: здійснював керівництво та контроль з організації роботи організаційно-методичного відділу СУ ГУНП в області, відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості, відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Харківській області; оперативний контроль за станом швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних проваджень за лініями роботи слідчих відділів ГУНП в Харківській області; безпосередній контроль за щомісячним узагальненням та аналізом показників роботи органів досудового розслідування та забезпечення повного та об`єктивного їx відображення звітності; організовував розробку проектів планів роботи слідчого управління здійснював контроль за їх використанням в апараті слідчого управління і на місцях; організовував проведення комплексних перевірок стану службової діяльності підпорядкованих слідчих підрозділів; постійно контролював доцільність проведення негласних слідчих дій та слідчих (розшукових) дій.

Одночасно заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що істотні умови праці, функціональні обов`язки та матеріальне становище підполковника поліції ОСОБА_1 у зв`язку із переміщенням не змінилися, наголошував, що видання наказу про переміщення без згоди поліцейського передбачено пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону № 580-VIII та відсутня будь-яка заборона про його видання у період перебування поліцейського на лікарняному.

За наведених доводів та правових обґрунтувань відповідач вважає, що наказ ГУНП Харківській області від 27.07.2021 № 392 о/с видано, а позивача переміщено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Стосовно позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення зі служби полковника поліції ОСОБА_1 без виплати грошового забезпечення з 25.02.2022 року, відповідач, у межах встановлених процесуальних строків, пояснень не надав, у судовому засіданні посилався на порушення процесуального закону щодо прийняття уточненої позовної заяви, у зв`язку з чим просив у задоволенні таких вимог відмовити.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 27.07.2021 за № 392 о/с в частині переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у вигляді звільнення з посади заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) поновити полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року.

Рішення суду в частині поновлення полковника поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління начальника організаційно- методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зокрма, вказав на те, що судом першої інстанції некоректно застосовано положення статті 47 КАС України щодо зміни позовних вимог, що призвело до неправомірного прийняття нових позовних вимог під виглядом "збільшення розміру позовних вимог"; порушено процесуальний порядок направлення заяви про зміну позовних вимог; порушено права відповідача на захист, принцип змагальності сторін та рівності учасників процесу, гарантовані статтями 9, 162, 180, 181 КАС України; порушено принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, безпосередності дослідження доказів та обґрунтованості судового рішення, встановлених статтями 2, 9, 72-77, 242 КАС України, при скасуванні наказу про звільнення; порушено правила об`єднання позовних вимог; неправильно кваліфіковано "заяву про збільшення позовних вимог".

Щодо обґрунтування правомірності дій та наказів ГУНП в Харківській області та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, скаржник зауважив, що отримання згоди ОСОБА_1 на переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду в іншу місцевість не вимагалося чинним спеціальним законодавством, а отже, наказ ГУНП від 27.07.2021 № 392 о/с є правомірним. Суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин статтю 32 КЗпП України як основну, неправильно застосував норми матеріального права.

Крім того зауважив, що висновки суду про порушення процедури службового розслідування та відсутність вини позивача є передчасними та не ґрунтуються на дослідженні відповідних матеріалів (наказу про призначення службового розслідування, матеріалів розслідування, висновку службового розслідування, наказу про накладення стягнення № 202), оскільки ці документи не були предметом дослідження через те, що Відповідача було позбавлено можливості їх надати у відповідь на належним чином заявлені та прийняті позовні вимоги.

В свою чергу, наказ по особовому складу, який оскаржує позивач у даній справі, є лише реалізацією наказу про накладення на нього дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, і свідчить про те, що дисциплінарне стягнення вважається виконаним. Він містить підставу звільнення, відомості про вислугу років на день звільнення та вказівку про виплату грошової компенсації за дні невикористаної відпустки.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу на посаді заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області згідно з наказом ГУНП у Харківській області що розташований в м. Харкові.

Наказом від 27.07.2021 за №392 о/с переміщено згідно пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Національну поліцію" підполковника поліції ОСОБА_1 /0130278/ на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Наказом ГУНП у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c полковника поліції ОСОБА_1 /0130278/, заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області, з 13.03.2022 звільнено згідно із Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п. 6 ч.1 ст.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеної відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У наказі Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c як підстава притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено порушення Присяги на вірність Українському народові, наказ ГУНП в Харківській області від 13.03.2022 № 202 та Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

Непогодившись із наказами відповідача про переміщення та звільнення зі служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що наказ від 27.07.2021 за №392 о/с яким переміщено підполковника поліції ОСОБА_1 /0130278/ на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області є таким, що прийнятий без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що є підставою для визнання його протиправним та скасування. Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося без повного з`ясування всіх обставин, з порушенням порядку проведення службового розслідування, та без встановлення причинно-наслідкового зв`язку між винною поведінкою та наслідками, а тому вимога про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 зі служби є обґрунтованою, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Отже, позивач підлягає поновленню на службі, наступного за днем звільнення позивача з посади, а саме з 14 березня 2022 року з виплатою на його користь середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.03.2022 року по 17.04.2025 року.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).

Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно зі статті 12 Закону № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Стаття 18 Закону № 580-VІІІ встановлює основні обов`язки поліцейського.

Відповідно по пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, поліцейський, у тому числі, зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, а також інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За вимогами статті 64 Закону №580-VIII передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Щодо вимог позивача про скасування наказу про переміщення, судом встановлено наступні обставини.

Наказом від 27.07.2021 за №392 о/с переміщено згідно пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Національну поліцію" підполковника поліції ОСОБА_1 /0130278/ на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною 3 статті 59 Закону №580-VIII встановлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно частини 4 статті 59 Закону №580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок переміщення та переведення поліцейського визначено у статті 65 Закону № 580-VIII.

Так, згідно наведеної статті, переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII зазначено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

У відповідності до частини 4 статті 65 Закону № 580-VIII поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Частиною 6 статті 65 Закону №580-VIII передбачено, що якщо законом визначено додаткові вимоги до кандидатів на призначення на окремі посади в органах (закладах, установах) поліції, призначення на такі посади здійснюється за умови відповідності особи, яка призначається на таку посаду, додатковим вимогам.

Згідно частини 7 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону №580-VIII унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Відповідно до частини 10 статті 65 Закону №580-VIII у разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

Згідно із статтею 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 32 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Приписами статті 33 КЗпП України зазначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.

Так, відповідно до п.п. 1-3 Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 р. № 1235, передбачено наступні документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 № 650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України, вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.

Згідно Інструкції № 650 рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання; подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ; доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.

Як свідчать матеріали справи, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №392 о/с від 27.07.2021 переміщено згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 65 /на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби/ Закону України "Про Національну поліцію" підполковника поліції ОСОБА_1 /0130278/ на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області

При цьому у наказі Головного управління Національної поліції в Харківській області №392 о/с від 27.07.2021 в абзаці "Підстава" було зазначено рапорт заступника начальника ГУНП в Харківській області від 26.07.2021 року №17347/119-24/01-2021 та подання заступника начальника ГУНП в Харківській області від 26.07.2021.

Рапорт та подання заступника начальника ГУНП в Харківській області містять однакові відомості, складені та підписані однією особою. Зокрема в таких службових документах зазначено, що за час служби на займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку, як професійний, грамотний, кваліфікований, досвідчений фахівець, здатний вирішувати службові питання у складних оперативних обставинах та приймати зважені рішення. Здатний бачити перспективу, правильно організувати діяльність за головними напрямками та визначити пріоритети. У своїй службовій діяльності дотримується службової дисципліни. Нормативні та законодавчі документи, що регламентують діяльність поліції, знає та керується ними у своїй службовій діяльності.

Разом з цим, у підполковника поліції ОСОБА_1 відсутній досвід роботи на посадах заступника начальника територіального підрозділу - керівника органу досудового розслідування. Досвід роботи на вказаній вище посаді дасть можливість збирати дані та аналізувати проблемні питання, що безпосередньо виникають під час службової діяльності органів досудового розслідування в територіальних підрозділах, що в свою чергу дозволить апарату слідчого управління оперативно реагувати на проблемні питання та покращити взаємодію зі слідчими підрозділами на місцях.

Враховуючи вищевикладене, а також службову необхідність, згідно з підпунктом 1 пункту 2 (на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», порушується клопотання про переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області.

Суд звертає увагу, що для цілей застосування статті 65 Закону № 580-VIII поняття "переміщення" та "переведення" є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби. Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 420/5192/18.

Переміщення (переведення) поліцейського може відбуватися за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Підставою для переміщення поліцейського за ініціативою начальників є скорочення штатів, проведенням реорганізації; необхідність проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними умовами; службова необхідність - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Водночас, переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідають меті цього інституту.

Законом №580-VIII встановлені підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте Законом №580-VIII не встановлено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення.

У постанові від 17 жовтня 2019 року в справі № 420/5192/18 Верховний Суд висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Беручи до уваги, що Законом №580-VIII не врегульоване питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нищу посаду в іншій місцевості, у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства.

Статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо виключно за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення, підтвердженням чого має слугувати рапорт такого поліцейського. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області.

Така правова позиція в тотожних за змістом правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 17.10.2019 в справі №420/5192/18, від 11.08.2020 в справі №620/2624/19, від 12 травня 2022 року в справі №400/2741/19.

У спірних правовідносинах судом встановлено, що позивач проходив службу на посаді заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області згідно з наказом ГУНП у Харківській області що розташований в м. Харкові та був переміщений (переведений) на службу у відділ поліції Куп`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області, що територіально розташований у м. Куп`янськ Харківської області. Однак, згоди на таке переміщення позивач не давав. Доказів протележного відповідачем надано не було.

Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання ГУНП у Харківській області на рапорт від 26.07.2021 року №17347/119-24/01-2021, оскільки такий був складений не ОСОБА_1 , а заступником начальника ГУНП в Харківській області Сергієм Чижом, який є безпосереднім начальником позивача.

Отже, позивача переміщено на іншу посаду в органах поліції, але в іншій місцевості, без його згоди - з управління, яке розташоване у місті Харкові, до відділу, який розташований у місті Куп`янськ в Харківській області.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наказ від 27.07.2021 за №392 о/с яким переміщено підполковника поліції ОСОБА_1 /0130278/ на посаду заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника управління начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області є таким, що прийнятий без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Доводи відповідача про те, що наказ від 27.07.2021 за №392 о/с правомірно видано на підставі лише подання заступника начальника ГУНП у Харківській області начальника слідчого управління С. Чижа суд відхиляє, як такі, що суперечать наведеним вище нормам чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та неодноразово висловленій правовій позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

Інші доводи відповідача не спростовують та не дають підстав для висновку про правомірність прийнятого наказу.

Щодо вимог позивача про скасування наказу про звільнення зі служби, судом встановлено наступні обставини.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в було звільнено зі служби полковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції начальника слідчого відділу ГУНП у Харківській області без виплати грошового забезпечення з 25.02.2022 року.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (надалі - Дисциплінарний статут), визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (пункт 1); безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону (пункт 4); вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника (пункт 5); утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (пункт 7); знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку (пункт 8); сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції (пункт 13).

Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За приписами статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина перша).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина друга).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя).

Згідно із вимогами частин першої та другої частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (частина третя статті 14 Дисциплінарного статуту).

У відповідності до частини четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (частина шоста статті 14 Дисциплінарного статуту).

Частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Щодо порядку проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, то на підстав вимог частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту Національній поліції України він визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 (далі - Порядок №893).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Розділом V Порядку № 893 встановлено порядок проведення службового розслідування дисциплінарною комісією.

Пунктом 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно пункту 2 розділу VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Пунктом 1 розділу VІІ Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи (пункт другий розділу VII Порядку № 893).

Отже, службове розслідування обов`язково повинно передувати притягненню до дисциплінарної відповідальності працівників поліції і здійснюватися в межах дослідження обставин та фактів, які зумовили призначення службового розслідування з метою встановлення наявності чи відсутності складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування.

Тож, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується до поліцейського, винного в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського, закріплених у нормативно-правових актах, які регламентують діяльність Національної поліції, зокрема Законі України "Про Національну поліцію", Дисциплінарному статуті Національної поліції України, затвердженому Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", посадових інструкціях, функціональних обов`язках, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів вищестоящих начальників.

Дисциплінарному проступку, як і будь-якому протиправному діянню, притаманна визначена єдність об`єктивних і суб`єктивних ознак, сукупність яких називається складом правопорушення.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.

Суд зазначає, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Проте свобода розсуду суб`єкта накладення дисциплінарного стягнення під час його обрання не є необмеженою.

Виходячи з положень пункту 1 розділу VII Порядку № 893 та конституційного принципу індивідуальності юридичної відповідальності, дисциплінарне стягнення повинно відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку з урахуванням обставин, за яких він був учинений, і бути співрозмірним заподіяній шкоді.

Вирішуючи спір по суті, з урахуванням доводів сторін та зібраних у справі доказів, суд зауважує, що оцінці підлягає не лише порядок проведення службового розслідування, а також висновок службового розслідування та зібрані в ході цього службового розслідування докази для належного висновку про доведеність/недоведеність матеріалами службового розслідування наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, що стало підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Правовий висновок про це сформовано Верховним Судом в постанові від 12.07.2023 у справі № 200/3459/22.

Судовим розглядом встановлено, що у наказі Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c як підстава притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено порушення Присяги на вірність Українському народові, наказ ГУНП в Харківській області від 13.03.2022 № 202 та Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримував будь-які документи про призначення службового розслідування, про виклик для надання усних пояснень, лист про надання письмових пояснень, наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності або інші документи які є обов`язковим при проведення службового розслідування.

При цьому, вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях.

Між тим, доводи позивача на підтвердження правомірності своєї поведінки не спростовані відповідачем у спосіб передбачений чинним законодавством шляхом проведення службового розслідування та оформлення його результатів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів проведення службового розслідування, у зв`язку з чим суд позбавлений належним чином дослідити додержання вимог Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII, Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Колегія суддів зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби є одним із найсуворіших. Таке дисциплінарне стягнення повинно застосовуватись за дисциплінарні проступки, у зв`язку з якими наступили тяжкі наслідки. Тобто, має бути співмірність тяжкості вчиненого проступку та обраного виду дисциплінарного стягнення.

Оскільки позивача не було залучено до проведення службового розслідування та навіть не було запропоновано надати пояснення, то відповідачем при застосуванні дисциплінарного стягнення не враховано ані тяжкості проступку, ані обставини, за яких його скоєно, ані попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків, ані рівень кваліфікації, з урахуванням встановлених обставин, а отже не було досліджено необхідність накладення дисциплінарного стягнення та необґрунтовано необхідність застосування конкретного його виду.

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку під час службового розслідування, не встановлення причин і умов його вчинення, не з`ясування питання про наявність вини саме позивача у скоєнні дисциплінарного проступку, що ставить під сумнів сам факт наявності складу дисциплінарного проступку в діянні поліцейського.

За таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, правомірно дійшов висновку про відсутність належних доказів того, що позивачем не виконувались накази, вказівки, доручення, завдання керівництва ГУНП у Харківській області, у зв`язку з чим в діях позивача не вбачається дій, які кваліфікуються як порушення Присяги на вірність Українському народові.

Тож, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, а саме порушення позивачем вимог частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося без повного з`ясування всіх обставин, з порушенням порядку проведення службового розслідування, та без встановлення причинно-наслідкового зв`язку між винною поведінкою та наслідками.

Враховуючи викладене, вимога про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 зі служби є обґрунтованою, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Будь-яких доводів та доказів на спростування вищевикладеного відповідач до суду не надав.

Щодо вимог позивача про поновлення на посаді, колегія суддів зазначає наступне.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Законом № 580-VIII не визначено процедури поновлення протиправно звільненого поліцейського на посаді, відповідно, застосуванню підлягають норми трудового законодавства.

За приписами частини першою статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (наказу про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення поліцейського і, як наслідок, поновлення його на службі, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

Відповідно до положень статті 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Таким чином, працівник вважатиметься звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що поновлення на службі незаконно звільненого поліцейського повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.

В абзаці третьому пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України" від 06.03.2008 № 2 роз`яснено, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посади позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Крім цього, відповідно до абзацу десятого підпункту 10.2 пункту 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Як свідчать матеріали справи наказом ГУНП у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c полковника поліції ОСОБА_1 /0130278/, заступника начальника Куп`янського районного відділу поліції - начальника слідчого відділу ГУНП в Харківській області, з 13.03.2022 звільнено згідно із Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п. 6 ч.1 ст.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеної відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд зазначає про некоректність визначення відповідачем в наказі дати звільнення "з 13.03.2022", з урахуванням приписів частини третьої статті 77 Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII про те, що день звільнення вважається останнім днем служби, оскільки в даному випадку використання прийменника "з" може створювати неоднозначне сприйняття дати звільнення особи.

Приймаючи до уваги, що день звільнення вважається останнім днем служби, суд вважає, що днем звільнення позивача зі служби позивача є 13 березня 2022 року.

За наведених обставин, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивач підлягає поновленню на службі, наступного за днем звільнення позивача з посади, а саме з 14 березня 2022 року.

Враховуючи, що день звільнення вважається останнім днем служби, позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника управління начальника організаційно- методичного відділу слідчого управління ГУНП у Харківській області, наступним за днем звільнення, тобто з 14.03.2022 року.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 N 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є бланкетною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акту для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за N 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Згідно пунктом 9 Розділу 1 Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до абзацу 1 пункту 6 Розділу III Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Зі змісту Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку № 260, беручи до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 815/6557/16, від 09 квітня 2020 року у справі № 540/426/19, від 26 квітня 2019 року і у справі №815/1829/17.

При цьому, розрахунок середньоденної заробітної плати повинен здійснюватися відповідно до Порядку №100 з урахуванням положень Порядку №260 в частині застосування при такому розрахунку саме календарних днів відповідного місяця.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що період вимушеного прогулу позивача становить 1132 днів та обчислюється, починаючи з першого дня після звільнення - з 13.03.2022 до дня ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто до 17.04.2023.

Однак, ГУНП в Харківській області не було надано до суду довідку щодо середньої заробітної плати позивача за останні два місяці роботи, у зв`язку з чим суд позбавлений самостійно вираховувати суму які підлягає стягненню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 лютого 2019 у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає нарахуванню та виплаті на користь ОСОБА_1 розраховується за період з 13.03.2022 по 17.04.2025.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої нстанції про хибність доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття заяви про зміну предмету позову, з огляду на наступне.

Так, ГУНП в Харківській області зазначає, що під час подання заяви про збільшення розміру позовних вимог не додержано норми статті 47 КАС України, оскільки заявляючи позовні вимоги про скасування наказу ГУНП у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c яким було звільнено ОСОБА_1 зі служби, позивач фактично змінює підстави та предмет позову, що є неприпустимим.

Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, та зазначає, що у поданій заяві про зміну предмету позову яка була викладена у заяві про збільшення розміру позовних вимог не змінювався одночасно предмет і підстави позову, а лише доповнено позовні вимоги новими шляхом зміни предмету позову в межах спірних правовідносин, та заявлені вимоги є взаємопов`язаними і похідними одна від одної, а тому їх доцільно розглядати разом в одному провадженні.

У постанові від 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17 Верховний Суд вказав, що вже неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені КАС України.

Згідно з висновками Верховного Суду в справі №910/18389/20 необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: заміна одних позовних вимог іншими; доповнення позовних вимог новими; вилучення деяких із позовних вимог; пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог;4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як свідчать матеріали справи ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 Харківського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

На момент подачі заяви про зміну предмету позову шляхом викладення такої у заяві про збільшення розміру позовних вимог розгляд справи по суті ще не розпочався, у зв`язку з чим у позивача були всі достатні підстави для подання такої заяви.

Суд також зазначає, що оскільки позивач про існування наказу ГУНП у Харківській області від 13.03.2022 №145 o/c яким було звільнено ОСОБА_1 зі служби, дізнався лише 16.03.2022 та у зв`язку тим, що тільки доповнення позовних вимог шляхом скасування такого наказу можна реально забезпечити захист порушених прав, свобод та інтересів позивача за яким він звернувся подаючи первісну позовну заяву, суд прийняв відповідні зміни у предметі позову для забезпечення ефективного способу поновлення таких прав, свобод, інтересів, які відбулись у зв`язку із зміною фактичних обставин справи.

Стосовно тверджень про не отримання відповідачем та не направлення позивачем такої заяви про зміну предмету позову на адресу ГУНП в Харківській області, судом встановлено, що така заява була подана через підсистему Електронний суд ЄСІСТ, в якому Головне управління Національної поліції в Харківській області має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 15.04.2021 року, а також було надано докази направлення на офіційну електронну пошту відповідача , яка була зазначена ним у заявах по суті спору.

Судом також приймаються до уваги посилання позивача на те, що відділення АТ «Укрпошта» на території Харківської області у зв`язку з здійсненням активних бойових дій станом на момент подання заяви про зміну предмету позову працювали в обмеженому режимі, а саме тільки на видачу відправлень та грошових переказів у разі наявності готівкових коштів, про що зазначено у на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Так, Кабінетом Міністрів України прийняв Постанову №1364, якою визначив механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Сам перелік був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004.

Згідно з наказом від 19.07.2023 р. № 200 та від 13.07.2023 р. №199 було внесено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією. Накази набрали чинності з дня їх офіційного опублікування, 21.07.2023 р.,в «Офіційному віснику України» № 63.

Зміни стосуються, зокрема, Харківської міської територіальної громади (UA0028556), яка було визначено як «Територія активних бойових дій» (з 24.02.2022 року по 15.09.2022 року), так і «Територія можливих бойових дій» (з 15.09.2022 року).

Крім того, про ознайомлення зі змістом такої заяви свідчить те, що відповідачем було подано 10.09.2022 року заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, у зв`язку з чим суд відхиляє посилання ГУНП в Харківській області про не отримання такої заяви про зміну предмету позову.

Враховуючи вищевикладене, посилання Головного управління Національної поліції в Харківській області про порушення норм процесуального права під час прийняття заяви про зміну предмету позову є такими, що спростовуються вищевикладеним.

Згідно пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Разом із тим, суд зазначає, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 по справі № 520/28559/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 по справі № 520/28559/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 23.07.2025 року