Справа № 460/9238/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2025 року м. Рівне №460/9238/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доВійськової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови відповідача у звільненні з військової служби, відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ та звільнити відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як особа, яка має дружину з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, та психічного розладу.

Ухвалою суду від 27.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк на подання відзиву.

25.06.2025 до суду надійшло клопотання позивача до залучення у справі співвідповідача. До вказаного клопотання позивачем додано новий примірник позовної заяви, в якій він просить:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби, відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ та звільнити відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як особа, яка має дружину з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, та психічного розладу.

Ухвалою суду від 26.06.2025 залучено до участі у справі співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою від 26.06.2025 прийнято заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову у справі №460/9238/25 для спільного розгляду з первісним позовом.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2024 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Закон №3543-XII), оскільки його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи та має психічний розлад. До заяви долучив підтверджуючі документи. Однак, 19.09.2024 позивач отримав повідомлення відповідача №11/2/10447 від 18.09.2024, у якому зазначено, що за результатами розгляду його заяви комісія протоколом №98 від 02.09.2024 ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову.

Вказує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі №460/11332/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 29.08.2024 та прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 12 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.03.2025.

Позивач вказує, що незважаючи на вказане вище судове рішення, ІНФОРМАЦІЯ_2 його було незаконно затримано та призвано на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому - переведено до Військової частини НОМЕР_2 .

Зазначає, що рапорти на звільнення з військової служби з підстав, визначених абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», станом на момент розгляду справи позитивно не розглянуті.

Таким чином, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідачів та наявність правових підстав для звільнення з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як особи, яка має дружину з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, та психічного розладу.

Військова частина НОМЕР_1 відзиву на позов не подала.

Військова частини НОМЕР_2 подала відзив на позовну заяву у якому зазначила, що позивач за час проходження військової служби не подав необхідних документів на звільнення з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 (в особі її посадових/службових осіб) вчиняти дії щодо направлення військовослужбовця курсанта 2 навчального батальйону 4 навчальної роти ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 27.05.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю.

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , 29.08.2024 подав останньому заяву про оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу на підставі пункту 12 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

За результатами розгляду заяви позивача від 29.08.2024 відповідач у повідомленні №11/2/10447 від 18.09.2024, адресованому для позивача, зазначив про те, що протоколом від 02.09.2024 р. №98 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період і він підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: відмовлено у зв`язку з відсутністю захворювання встановленого внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів або за наявності у особи з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних розладів.

Вказані обставини встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі №460/11332/24, яке набрало законної сили 11.03.2025.

Цим же рішенням зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 29.08.2024 та прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 12 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Наявними у матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що ОСОБА_1 був мобілізований та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдатом 2 навчального батальйону 4 навчальної роти.

21.04.2025 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Листом від 08.05.2025 №1/4968 військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні вказаного вище рапорту у зв`язку з відсутністю довідки, яка б підтверджувала необхідність догляду за дружиною.

Відповідно до записів у військовому квитку № НОМЕР_3 09.06.2025 позивач був виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 та 10.06.2025 зарахований до військової частини НОМЕР_2 на посаду водія-радіотелефоніста 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

18.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 з рапортом про його звільнення з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 пункту З частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок психічного розладу. У рапорті позивач вказав, що проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України не бажає, від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, так як рахує себе здоровим.

До рапорту додані копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , копія картки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , копія паспорту громадянина України ОСОБА_2 , копія картки платника податків ОСОБА_2 , копія свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_4 від 10 серпня 2014 року, копія довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (номер витягу № 206/25/931/В); копія довідки Сарненської Центральної районної лікарні від 11.04.2025, копія довідки Сарненської Центральної районної лікарні від 22.09.2024, копія довідки Сарненської Центральної районної лікарні від 29.08.2024, копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_5 , копія посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_6 .

На момент розгляду даної адміністративної справи рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 пункту З частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу не прийнято.

Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби, відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а також наявності законних підстав для прийняття Військовою частиною НОМЕР_2 рішення про звільнення з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу приписів статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-XII.

В статті 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Водночас п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів

Конструкції норми п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів законодавець, поєднуючи сполучником або, розділяє дві самостійні підстави, за яких військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації):

1) які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів;

2) за наявності у особи (дружини/чоловіка) з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Із наведеного слідує, що за умови наявності першої самостійної підстави інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів. Тоді як за наявності другої самостйної підстави інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, які не зазначені у першій підставі, однак обов`язковою умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань - онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.

Судом встановлено наявність у ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи (захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи з ур.в/орг. (ураженням внутрішніх органів).

Відповідно до довідок Сарненської Центральної районної лікарні від 29.08.2024, 12.09.2024, 11.04.2025 ОСОБА_2 зверталася за допомогою до лікаря-психіатра, перебуває під спостереженням.

Окрім того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі №460/11332/24, яке набрало законної сили 11.03.2025, встановлено обставини на підставі копії виписки з амбулаторної картки спостереження за хворими в міжкомісійний період КНП Сарненська ЦРЛ від 29.08.2024, що ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку із 2023 року, діагноз: змішаний тривожно-депресивний розлад.

Відповідно до п.1.1. Наказу Міністерства охорони здоров`я України №297 від 08.10.1998 Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду, здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я - з 01.01.1999.

Відповідно до МКХ-10 Клас V. Розлади психіки та поведінки включає перелік захворювань за кодами F00-F99, зокрема, F40-F48 - Невротичні, пов`язані зі стресом та соматоформні розлади, до яких належить і змішаний тривожно-депресивний розлад (F41.2).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 на підставі п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки має дружину з інвалідністю III групи (психічного розладу).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частина 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно з пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставі необхідності здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Як вже було встановлено вище, дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи та має психічний розлад, що, в свою чергу, дає позивачу право на звільнення з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , позивач звертався до її командира з рапортом на звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, однак, отримав відмову у задоволенні такого рапорту у зв`язку з відсутністю довідки, яка б підтверджувала необхідність догляду за дружиною.

В подальшому, перебуваючи на посаді водія-радіотелефоніста 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти у військовій частині НОМЕР_2 , позивач вкотре звернувся до свого командира із рапортом про його з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок психічного розладу. У рапорті позивач вказав, що проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України не бажає. При цьому, судом встановлено, що до рапорту додані документи, які підтверджують наявність у його дружини інвалідності ІІІ групи та психічного розладу.

На момент розгляду даної адміністративної справи рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу не прийнято, чим, на переконання суду, порушується право позивача на звільнення з військової служби.

Вказане вище сукупно свідчить про протиправність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а також протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо неприйняття рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В свою чергу, враховуючи положення ст. 9 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідачів у спірних правовідносинах не відповідає визначеному ч. 2 ст. 2 КАС України критерію законності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і належить до задоволення.

Натомість відповідачами як суб`єктами владних повноважень не спростовано доводів позову та не доведено законності призову позивача на військову службу під час мобілізації за наявності у нього як заброньованого працівника відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо неприйняття рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26, абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 ) Відповідач - Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 )

Повний текст рішення складений 24.07.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО