Справа № 140/13088/24
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13088/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської обласної державної адміністрації (далі Департамент) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 в період з 20.03.2006 по 14.10.2024 перебувала на державній службі, зокрема, з 09.11.2021 по 14.10.2024 на посаді заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги.

Наказом від 14.10.2024 № 52-ос ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців на підставі наказу від 10.05.2024 № 6.

Позивач вважає звільнення у зв`язку із скороченням посади державної служби таким, що відбулося із грубим порушенням вимог, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), без дотримання наданих законодавством гарантій працевлаштування, а саме:

- одночасно з попередженням про звільнення відповідачем не виконано вимог частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) щодо обов`язку запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей;

- не з`ясовувалося питання про те, чи має позивач переважне право на залишення на роботі, не враховано її досвід роботи, високу кваліфікацію, присвоєні спеціальні звання, а також відомості про заохочення та нагородження.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту від 14.10.2024 № 52-ос, зобов`язати відповідача поновити на посаді заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день прийняття судом рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 40).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 53-55) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що оскільки позивач відмовилася від переведення на запропоновані їй посади, тому наказом Департаменту від 14.10.2024 № 52-ос її правомірно було звільнено з посади. Стосовно посади заступника начальника управління начальника відділу інвестицій управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів відповідач вказує, що така посада стала вакантною лише з 09.10.2024. Крім того, оскільки скорочення чисельності чи штату працівників не відбулося, то відповідно переважне права позивача на залишення на роботі не застосовувалося.

Учасники справи подали до суду також відповідь на відзив та заперечення, у яких підтвердили правову позицію, викладену у позовній заяві та відзиві відповідно (а. с. 62-63, 66-67).

Ухвалою суду від 02.06.2025 витребувано у відповідача: - довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням (із зазначенням середньоденного заробітку); перелік вакантних посад, які утворились у Департаменті за період з 28.06.2024 по 14.10.2024 (із зазначенням дат утворення вакантних посад та їх заповнення) та які існували у день звільнення ОСОБА_1 ; - докази утворення вакантної посади заступника начальника управління начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги департаменту 09.10.2024 та докази пропонування цієї посади ОСОБА_1 до її звільнення (а. с. 73).

На виконання ухвали суду від 02.06.2025, відповідач подав довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням, перелік вакантних посад у Департаменті з 28.06.2024 по 14.10.2024 та докази утворення посади заступника начальника управління-начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги, а також докази перейменування відповідача (а. с. 76-98).

Стосовно розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження суд зазначає про таке.

Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 у справі № 640/594/20 дійшов таких висновків: у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України); якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України; за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС України, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження; скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд з підстави, встановленої пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, стосується тих випадків, коли суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, щодо якої процесуальний закон містить імперативні вимоги про розгляд за правилами загального позовного провадження.

Тільки те, що ця справа не є справою незначної складності ще не визначає процедури її розгляду (тобто за правилами загального позовного провадження). Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, немає. Скоріш навпаки, адже за відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС України).

Аналіз частини другої статті 12 та частини другої статті 257 КАС України дає підстави для висновку, що крім малозначних справ у порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, за винятком справ, які обов`язково мають бути розглянуті в порядку загального позовного провадження. Перелік справ, що не можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, визначено у частині четвертій статті 12 та частині четвертій статті 257 КАС України.

Отже, оскільки ця справа не належить до справ незначної складності у значенні пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, однак заборони для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відсутні, тому враховуючи також передбачені частиною третьою статті 257 КАС України обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження (вказані висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 460/6542/20, від 27.01.2022 у справі № 640/15957/20, від 30.06.2022 у справі № 640/27145/20, від 28.02.2023 у справі № 480/7097/20 та ін.).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справі, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 20.03.2006 по 14.10.2024 працювала на різних посадах державної служби, зокрема, з 09.11.2021 по 14.10.2024 на посаді заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 15-20).

Наказом Департаменту від 10.05.2024 № 6 «Про внесення змін до структури департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської обласної державної адміністрації» унесено до структури Департаменту зміни, зокрема: скорочено посаду заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту в кількості 1 штатна одиниця (а. с. 22).

28.06.2024 позивача ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про наступне звільнення, в якому відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ та наказу Департаменту від 10.05.2024 № 6 «Про внесення змін до структури департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської обласної державної адміністрації» попереджено про скорочення посади заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту. Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ позивачу запропоновано рівнозначну посаду державної служби та як виняток нижчі посади державної служби, а саме: 1) начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги; 2) головного спеціаліста відділу економічного розвитку управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів; 3) головного спеціаліста відділу економічного розвитку управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів; 4) провідного інспектора відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги. У повідомленні також вказано про те, що у разі відмови переведення на запропоновані посади, після закінчення 30 днів з дня попередження позивач припиняє службу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ (а. с. 23).

Наказом Департаменту від 14.10.2024 № 52-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідно до пункту 1 частини першої, четвертої статті 87 Закону № 889-VIIІ, статті 24 Закону України «Про відпустки», на підставі наказу директора Департаменту від 10.05.2024 № 6 «Про внесення змін до структури департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської обласної державної адміністрації», звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту 14.10.2024 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (а. с. 38).

Судом також встановлено, що під час судового розгляду справи відбулася зміна найменування відповідача на Департамент економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації, про що надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.05.2025 (а. с. 93).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Преамбулою Закону № 889-VIII визначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно із частиною другою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

За приписами частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-IX; далі Закон № 1285-IX) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції Закону № 1285-IX) висловлений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 11.05.2023 у справі № 380/9574/21, від 12.10.2023 у справі № 380/10238/21, від 02.11.2023 у справі № 380/9055/22.

При цьому, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі упродовж всього цього періоду і які існували на день звільнення (постанови від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16).

Отже, приписи частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII покладають обов`язок на суб`єкта призначення/керівника державної служби враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, й ця вимога викладена достатньо чітко і зрозуміло, що не залишає місця для її неоднозначного (множинного) розуміння та/чи застосування. Недотримання цього обов`язку, як і невмотивоване (необґрунтоване) надання переваги одному державному службовцю над іншим (коли йдеться про переведення в рамках скорочення чисельності і штату державних службовців) має наслідком також порушення принципу забезпечення рівного доступу до державної служби, який закріплений у статті 4 Закону № 889-VIII.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.01.2023 у справі № 600/752/22-а, від 31.03.2025 у справі № 360/48/23.

Так, з матеріалів справи видно, що наказом Департаменту від 10.05.2024 № 6 «Про внесення змін до структури департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської обласної державної адміністрації» унесено зміни до структури Департаменту, внаслідок яких скорочено посаду державної служби, яку обіймала позивач: заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги Департаменту в кількості 1 штатна одиниця (а. с. 22).

28.06.2024 позивача ОСОБА_1 ознайомлено із попередженням про наступне звільнення та запропоновано посади державної служби, а саме: 1) начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги; 2) головного спеціаліста відділу економічного розвитку управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів; 3) головного спеціаліста відділу економічного розвитку управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів; 4) провідного інспектора відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги (а. с. 23).

Відповідач стверджує, що на день вручення позивачу попередження про наступне звільнення (28.06.2024) інших вакантних посад у Департаменті не було.

При цьому, відповідач також вказує, що:

- посада заступника начальника управління - начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги не була вакантною, про що надано заяву ОСОБА_3 від 28.06.2024 (а. с. 69) та копію наказу від 28.06.2024 № 32-ос про переведення ОСОБА_3 з посади начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги 01.07.2024 на рівнозначну посаду заступника начальника управління - начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги (а. с. 70);

- посада заступника начальника управління - начальника відділу інвестицій управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів не була вакантною, про що надано наказ від 30.04.2025 № 21-ос «Про призначення ОСОБА_4 » (а. с. 87).

Разом з тим, судом встановлено, що посада заступника начальника управління - начальника відділу інвестицій управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів стала вакантною з 09.10.2024 у зв`язку із звільненням з цієї посади ОСОБА_5 відповідно до наказу від 07.10.2024 № 49-ос «Про звільнення ОСОБА_4 » (а. с. 84) та була вакантною до 25.12.2024, що підтверджується довідкою про перелік вакантних посад у період з 28.06.2024 по 14.10.2024 (а. с. 95, 95 зворот).

Отже, судом встановлено, що до моменту звільнення позивача з посади заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги відповідно до наказу від 14.10.2024 № 52-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » у відповідача утворилася з 09.10.2024 вакантна рівнозначна посада заступника начальника управління начальника відділу інвестицій управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів.

Проте, доказів того, що позивачу була запропонована вказана вакантна посада (заступника начальника управління начальника відділу інвестицій управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів) відповідач не надав, у зв`язку із цим суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав обов`язку по працевлаштуванню позивача, що покладається на суб`єкта призначення з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює усі вакантні посади, які з`явилися в установі упродовж всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, відповідач не вмотивував надання переваги одному державному службовцю ( ОСОБА_3 ) над іншим (позивачем ОСОБА_1 ) при здійсненні переведення з 01.07.2024 ОСОБА_3 з посади начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги на посаду заступника начальника управління - начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги, при тому, що в один день (28.06.2024) було видано наказ № 32-ос «Про переведення ОСОБА_6 » (а. с. 70) та попередження про наступне звільнення, відповідно до якого позивачу не була запропонована посада заступника начальника управління - начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги (а. с. 23).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача з посади заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги відповідно до наказу від 14.10.2024 № 52-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідач не дотримав вимог частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ з огляду на те, що не довів відсутності можливості запропонувати позивачу всі відповідні посади (позивачу не була запропонована вакантна з 09.10.2024 посада заступника начальника управління начальника відділу інвестицій управління економічного розвитку, інвестицій, туризму та курортів), як і не вмотивував надання переваги одному державному службовцю над позивачем при вирішенні питання про переведення на посаду заступника начальника управління - начальника відділу міжнародної технічної допомоги управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги.

Згідно із частинами першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки суд дійшов висновку про порушення вимог частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ під час звільнення позивача з посади державної служби, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить задовольнити повністю.

Згідно із підпунктом «з» пункту 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

За змістом пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу IV Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Департаменту від 05.06.2025 № 2 середньоденна заробітна плата позивача становила 1392,47 грн (а. с. 78).

Отже, оскільки період вимушеного прогулу з 15.10.2024 по 24.07.2025 становить 200 робочих днів, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 278494,00 грн.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, підлягає до негайного виконання рішення суду в частині: 1) поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги з 14.10.2024; 2) стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 25064,46 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту економічного розвитку, зовнішніх зносин та з питань туризму і курортів Волинської обласної державної адміністрації від 14 жовтня 2024 року № 52-ос «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Поновити ОСОБА_1 в Департаменті економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації на посаді заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги з 14 жовтня 2024 року.

Стягнути з Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації (43027, Волинська обл., м. Луцьк, м-н Київський, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 278494 гривень 00 копійок (двісті сімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні нуль копійок).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Департаменті економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації на посаді заступника начальника управління начальника відділу зовнішніх зносин управління зовнішніх зносин та міжнародної технічної допомоги з 14 жовтня 2024 року підлягає до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення з Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації (43027, Волинська обл., м. Луцьк, м-н Київський, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 25064 гривень 46 копійок (двадцять п`ять тисяч шістдесят чотири гривні сорок шість копійок) підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх