Справа № 760/10217/25
Суддя: Тесленко І. О.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1173/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання Бережної С.П.,

представник позивача Борзенкова Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оскарження постанови №265/25 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу про адміністративні правопорушення від 25.03.2025 року,

встановив:

до Солом`янського районного суду м. Києва, звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Яцемірський Євген Володимирович, з позовною заявою про оскарження постанови №265/25 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу про адміністративні правопорушення від 25.03.2025 року.

Позовні вимоги мотивував наступним. 25 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову №265/25 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3З статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі «Постанова»), відповідно до якої, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - «Позивач») інкримінується порушення ним вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що вчинено в особливий період, а саме: не завершив проходження (не своєчасно завершення без поважних причин) медичного огляду ВЛК в строк визначений законодавством та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути додано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Позивач категорично не погоджується з винесеною Постановою, вважає її протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення Позивача, до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАІІ закриттю, виходячи з наступного. Зазначає, що Позивач є військовозобов`язаним та перебуває па обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вчасно обновив військово облікові дані, дата уточнення 25.06.2024 року, що підтверджується військово-обліковим документом з додатку «Резерв+». З того часу, жодних повісток про виклик з ІНФОРМАЦІЯ_4 у м Києві, де перебуває на обліку Позивач не отримував, в тому числі для явки на проходження військово-лікарської комісії (далі «ВЛК»). Так, 19 березня 2025 року Позивач приблизно о 10 годині ранку був зупинений працівниками Національної поліції для перевірки своїх даних. Після перевірки документів та незрозумілих маніпуляцій, Позивачу повідомили, що його буде доставлено до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання повістки для направлення на проходження ВЛК за місцем його реєстрації. Посилання на вчасне уточнення даних та відсутність повісток від ТЦК, були проігноровані. Після цього, Позивача, в супереч його волі, було протиправно затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі «Відповідач»). При цьому, жодних протоколів затримання, як того вимагає законодавство України (ст. 261 КУПАП), не складалося. Звертає увагу, що затриманням в адміністративному праві називається допоміжний захід адміністративного припинення загального призначення (захід забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення), який полягає у тимчасовому обмеженні свободи пересування і місцезнаходження і застосовується в разі, коли інші заходи адміністративного припинення неефективні для забезпечення належного виконання провадження в справі про адміністративне правопорушення і забезпечення притягнення правопорушника до відповідальності. Адміністративне затримання можливе лише в разі вчинення адміністративного правопорушення. Затримання з метою доставлення для оновлення військово-облікових данних чи на проходження ВЛК без застосування інших заходів адміністративного припинення (направлення повістки, складання протоколу, винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності) не допускається. При цьому, жодних протоколів чи постанов з приводу порушення правил військового обліку (до настання події) та доставки 19.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 не складалися. Позивач повідомив, що його затримання відбулося з порушенням вимог законодавства, і вимагав скласти протокол про затримання та надати матеріали справи, що підтверджують підстави його затримання. Оскільки в іншому випаду, всі дії які будуть вчиняються по відношенню до нього є протиправними. Однак, Позивач отримав відмову та був повідомлений Відповідачем, що не вийде з ІНФОРМАЦІЯ_5 без проходження ВЛК або відмови від його проходження. Позивач звертав увагу, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 у АДРЕСА_1 і клопотав проходити ВЛК за місцем військового обліку. Оскільки для проходження ВЛК необхідно взяти медичні документи, які перебувають вдома у Позивача, що впливають на визначення ступені його придатності до військової служби. А підготувати необхідні документи для огляду лікарів ВЛК в той момент не мав можливості. Тобто, фактично Позивач не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії. Вказане підтверджується самою Постановою. Однак, представників Відповідача не влаштовувало дане клопотання, проігноровано вимоги п. 3.4 Положень про військово-лікарську експертизу № 402 та останні вимагали власноруч написати заяву - відмову від проходження ВЛК. Не маючи іншого виходу, Позивач був вимушений під натиском Відповідача написати заяву про відмову від проходження медичного огляду та розписку про отримання повідомлення щодо прибуття 25.03.2025 о 12 годині до ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Києві для розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення Постанови в разі не завершення проходження ВЛК. Проте, в супереч вищевказаної відмові, Відповідач вручив Позивачу повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Києві 20.03.205 о 12 годині 00 хвилин задля завершення проходження ВЛК. Позивач зауважує, що процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (надалі Порядок №560). Відповідно до п. 28 Порядку №560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки. У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки (п. 29 Порядку). Відповідно до п. п. 30, 30-1 Порядку № 560 повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Кожна повістка, сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить кваліфікований електронний підпис керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду. У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою. Пунктом 34 Порядку №560 зазначено, що повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення. Відповідно до п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. В розумінні п. 41 Порядку № 560 Позивач вважається належно оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Києві саме 20.03.2025 за день до його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Києві. При цьому, строки явки за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_8 визначені Порядком № 560 з дня отримання повістки спливають після дати винесеної Постанови, а саме 26.03.2025 року. Крім того, відповідно до оскаржуваної Постанови Позивач медичний огляд військово-лікарської комісії не проходив упродовж тривалого часу. При цьому, відповідно до пункту 3.8 глави 3 розділу II Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за №402, постанови ВЛК дійсні протягом шести місяців з дня медичного огляду. Однак, трактування Відповідача «упродовж тривалого часу» не дає зрозуміти чи виник у Позивача обов`язок перепроходження ВЛК чи дійсний попередній висновок. Крім того, частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненні в особливий період. Норма вказаної статті є бланкетною нормою, у диспозиції якої не встановлено певних норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію і при її застосуванні необхідно використовувати нормативно-правові акти, які визначають вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. З оскаржуваної Постанови вбачається, що фабула адміністративного правопорушення, у вчиненні якого визнано винуватим Позивача не містить посилань на конкретні вимоги, яку саме частину статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" було порушено Позивачем. Крім того, Відповідач в оскаржуваній Постанові зазначає про те, що Позивач мав пройти ВЛК в строки, що не перевищує 4 дні, а тому дійшов висновку що Позивач не завершив проходження (несвоєчасно завершив без поважних причин) медичний огляд ВЛК в строк визначений законодавством. Проте відповідно до абз. 2 п. 2.8.6. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402, за необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не може перевищувати 14 днів. Однак при винесені Постанови, Відповідачем не були досліджені дані обставини. Крім того, Відповідач зазначає, що Позивач не завершив проходження (несвоєчасно завершив без поважних причин) медичний огляд ВЛК, при цьому, як зазначено в самій Постанові, в матеріалах справи наявна заява Позивача про відмову від проходження медичного огляду. А за таких обставин Постанова мала складатися саме за не проходження ВЛК, а не за не завершення проходження ВЛК. А отже, зміст рішення Відповідача у формі постанови не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, Відповідно до вказаної Постанови Позивач не завершив проходження (несвоєчасно завершив без повалених причин) медичний огляд ВЛК, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Статтею 27 КУпАП штраф визначено як грошове стягнення, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. У санкціях статей (санкціях частин статей) КУпАП стягнення у виді штрафу визначено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. На підставі чого на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Санкція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою Позивача визнано винуватим, передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Разом з тим, накладаючи на Позивача адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, Відповідач, як вбачається обрав найбільш суворий вид стягнення. Проте, Позивач звертає увагу на те, що норми Кодексу України про адміністративні правопорушення зобов`язують призначати стягнення в межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, та з урахуванням обставин, встановлених статтею 33 кодексу. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Однак, у самій Постанові вказано про наявність обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 34 КУпАП, у тому числі про порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу вперше. При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей, які б підтверджували наявність обставин, що згідно із ст. 35 КУпАП Відповідач в оскаржуваній Постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією вказаної статті. Такий висновок Відповідача щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення, Позивач вважає безпідставним та необґрунтованим. Відповідач обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Зокрема, Відповідачем, в порушення вимог ст. 33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. З врахуванням наведеного, просив визнати протиправною та скасувати постанову №265/25 від 25.03.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень; закрити адміністративне провадження.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 16 квітня 2025 року справу передано в провадження судді Соло`мянського районного суду м. Києва Тесленко І.О.

Ухвалою від 01 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу час на усунення недоліків.

09 травня 2025 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками. Недоліки позовної заяви усунено.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року позовна заява була прийнята до розгляду, відрите провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Інших процесуальний рішень не приймалось.

01 липня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. З огляду на зміст позовної заяви вбачається, що з оскаржуваною Постановою Позивач не погоджується, та вважає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності без належних підстав, Постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Відповідач категорично не погоджуються із такими твердженнями та доводами Позивача і повністю їх заперечує з огляду на таке. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби унормовані, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ). Відповідно до статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок - це захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Приписами частин 2-3 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ). Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово - облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ зі змінами та доповненнями визначає наступне. Громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Відповідач додає до Відзиву копію Справи №265/25 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що складається з: 1. Копія Опису документів, що містяться у справі -1 аркуш. 2. Копія Протоколу №265/25 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП від 19.03.2025р. - 1 аркуш. 3. Копія паспорта та ІПН (ДІЯ) ОСОБА_1 - 2 аркуші. 4. Копія Розписки №19.03.2025/2 від 19.03.2025р. - 1 аркуш. 5. Копія Розписки №190325-004 від 19.03.2025р. - 1 аркуш. 6. Копія Направлення на проходження ВЛК № 916 від 19.03.2025р. та картки обстеження та медичного огляду - 2 аркуші. 7. Копія Заяви про відмову у проходженні ВЛК - 1 аркуш. 8. Копія Акту про відмову у проходженні ВЛК - 1 аркуш. 9. Копія повідомлення про час та місце винесення Постанови №265/25 - 1 аркуш. 10. Копія акту про неявку за повісткою - 1 аркуш. 11. Копія фіскального чеку №286 - 1 аркуш. 12. Копія Постанови №265/25 за ч.3 ст.210-1 КУпАП - 1 аркуш. Відповідач надає наступні свої заперечення та пояснення. Щодо дотримання працівниками Відповідача процедури оповіщення передбаченої ПКМУ №560 від 16.05.2024р. та наявності повноважень на вручення повістки. Постановою КМУ від 15.05.2024р. №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період (далі - ПОРЯДОК), яким передбачений порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, порядок перевірки військово-облікових документів громадян, порядок вручення повістки, уточнення персональних даних військовозобов`язаних тощо. На виконання положень ПОРЯДКУ керівником Відповідача був виданий Наказ №119 від 18.03.2025р. Про організацію роботи груп оповіщення військовозобов`язаних згідно якого було призначено на 19.03.2025 групи оповіщення та визначено маршрути оповіщення на території Печерського району (Копія витягу з Наказу може бути надана за витребуванням суду). Працівники Відповідача в складі груп оповіщення мали в своєму розпорядженні Витяг з Наказу №119, посвідчення офіцерів та військові квитки, паспорти та посвідчення осіб уповноважених вручати повістки, портативні відеорегістратори для фіксації процесу оповіщення. Порядок використання камер визначається «Методичними рекомендаціями із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації», що затверджені Начальником Генерального штабу ЗСУ 13.06.2024р. Згідно пункту 2, Розділу IV «Зберігання, використання та видача фото-і відеозаписів» зазначеного документу, строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеорегістраторів становить 30 діб з дати завантаження відповідної інформації. Під час перевірки документів працівниками поліції та групою оповіщення Позивачем для перевірки був пред`явлений застосунок «Резерв+» відповідно до якого у Позивача було порушення військового обліку та відсутня крайня дата проходження військово-лікарської комісії. У зв`язку з чим була здійснена перевірка даних за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг»). Саме це стало підставою передбаченою абз.2 п. 69 ПОРЯДКУ, згідно з якою особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію. Відповідно були підстави у працівників Відповідача вручити Позивачу повістку з метою звірки даних/проходження медичної комісії, що і було зроблено. Позивачу було виписано повістку у Розписці якої Позивач поставив свій підпис та добровільно прослідував до ІНФОРМАЦІЯ_7 для отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії. Позивач почав проходження військово-лікарської комісії, але згодом відмовився у подальшому проходженні військово-лікарської комісії. Заходи адміністративного затримання працівниками поліції, щодо Позивача не застосовувались. Повістка відповідає формі зразку, що є Додатком 1 до порядку, та містить всі необхідні відомості що визначені ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та зразку Додатку 1 до ПОРЯДКУ. Позивач розумів, що саме ця повістка стосується саме нього, вимога з`явитися для проходження ВЛК була Позивачем виконана в той же день, що зазначений у повістці. Підпункт 1 п.27 ПОРЯДКУ визначає, що до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів під час мобілізації громадяни викликаються з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби. Зазначений підпункт визначає з якою саме метою з цього переліку громадянина може бути викликано повісткою. З огляду на наведене, працівники Відповідача діяли правомірно та відповідно до п.п. 31, 32, 47, 52, 54, 69 ПОРЯДКУ, мали належні повноваження, та підстави для вручення повістки. Позивач же, в підтвердження своїх слів не наводить жодних доказів, що доводять його твердження та припущення. Щодо підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, відмови Позивача від проходження медичної комісії та Акту про відмову в проходженні військово-лікарської комісії. Позивач стверджує, що був притягнутий до адміністративної відповідальності без належних підстав. Відповідач категорично заперечує ці заяви Позивача та вважає їх бездоказовими та безпідставними з огляду на наступне. В матеріалах адміністративної справи №265/25 міститься направлення №916 від 19.03.2025р. про направлення Позивача для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період та Картка обстеження та медичного огляду. Позивач почав проходити військово-лікарську комісію, а згодом відмовився від подальшого проходження медичної комісії пояснюючи це відсутністю при собі відповідних медичних документів, про що власноруч написав відповідну Заяву. На підставі даної Заяви було складено АКТ про відмову у проходженні військово-лікарської комісії від 19.03.2025р. Позивачу було запропоновано продовжити проходження військово-лікарської комісії наступного дня з його медичними документами. Позивачу була виписана та вручена повістка №190325-004 від 19.03.2025р. також Позивач був ознайомлений під особистий підпис з повідомленням про час та місце винесення Постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП в разі не проходження Позивачем ВЛК. Позивач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що він продовжив проходити медичну комісію, не надав лікарям жодних відомостей та медичних документів про стан свого здоров`я для належної перевірки медичними працівниками по базі HELSI, не надав жодної інформації про те, якими саме медичними документами він може та хоче підтвердити стан свого здоров`я чи наявність у нього захворювань, що мають значення для проходження ним військово-лікарської комісії. Позивач не з`явився по повістці №190325-004 від 19.03.2025р. до ІНФОРМАЦІЯ_7 для подальшого проходження військово-лікарської комісії відповідно до чого було складено акт про неявку за повісткою від 25.03.2025р. На підставі Заяви позивача про відмову від проходження ВЛК та його подальших дій, що характеризували його відмову від проходження від військово-лікарської комісії був складений Акт про відмову в проходженні військової лікарської комісії від 19.03.2025р. (Акт міститься в матеріалах адміністративної справи, що додається до відзиву). Акт підписаний двома свідками, яких суд може викликати для дачі свідчень, що підтвердять відомості викладені в Акті. Адреса знаходження свідків: АДРЕСА_1 , контактний телефон . Зазначені документи є доказами, що характеризують подію і склад адміністративного правопорушення, також документи містять відомості що викладені та підписані/ підтверджені Позивачем особисто щодо його відмови від проходження ВЛК та причин такої відмови. Зазначені документи додані до Протоколу №265/25, та достатньою мірою встановлюють подію і склад правопорушення, містять відомості про свідків, та обставини адміністративної справи. Протокол містить відомості про дату та час розгляду справи, та відповідає вимогам законодавства щодо змісту та форми. Окремо звертає увагу суду на наступні обставини та факти, що можуть мати значення для правильного вирішення справи та характеризують поведінку Позивача під час відмови від проходження ВЛК, а також що відбулися в подальшому, що характеризують особу Позивача та його відношення до виконання військового обов`язку та дотримання правил військового обліку та проходження ВЛК. Гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з початку введення військового стану в Україні не здійснив жодних передбачених законодавством дій направлених на проходження ним медичної комісії (по своїй волі, в зручний для нього час, у будь-якому місті проведення медичних комісій) задля визначення його придатності до проходження військової служби у зв`язку з призовом під час мобілізації, що підтверджується відомостями про це в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг), що підтверджується копією його витягу з застосунку Резерв+ (копія документу міститься в матеріалах справи №757/1505/25-а). Для вирішення справи судом має суттєве значення та підлягає встановленню факт чи здійснив Позивач будь які дії з дати складання Протоколу №265/25 і до часу розгляду цієї справи по суті, щодо виконання ним в добровільному порядку свого обов`язку пройти військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби відповідно до абзацу 3 п.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з врахуванням того що у нього є всі можливості це зробити та підтвердити свій стан здоров`я. Додатково повідомляє, що Позивач у своїй позовній заяві повідомив про те, що перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 та бажає проходити військово-лікарську комісію по місцю перебування на військовому обліку. Станом на момент підготовки Відзиву Відповідачем - Позивач так і не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою звірки даних та проходження ВЛК (місце перебування на обліку). Позивач перебуває «У РОЗШУКУ» з 05.03.2025р. і по теперішній час, за неприбуття за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_4 (повідомлення №270 від 13.02.2025р.) та є злісним порушником військового обліку (Витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ОБЕРІГ» може бути надано за витребуванням суду). Зазначені обставини на думку Відповідача підлягають врахуванню судом при розгляді справи по суті та всебічного дослідження обставин справи. Щодо змісту Протоколу №265/25 та повідомлення про час розгляду адміністративної справи, та вручення Постанови №265/25. Згідно з Протоколом №265/25, Позивачу були роз`яснені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, зміст яких міститься в самому тексті протоколу, про що він поставив свій особистий підпис у відповідному місті Протоколу. Також Позивача було повідомлено про дату, час та місце розгляду адміністративної справи відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП, про що він поставив свій особистий підпис у повідомленні про час та місце винесення Постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. До протоколу додано всі документи, що містяться в адміністративній справі та поставлено підпис Позивача під цим. Інших заяв та клопотань, зауважень до тексту Протоколу Позивачем не вносилося. У Протоколі та Постанові визначені норми закону які саме порушив Позивач, та описано склад адміністративного правопорушення. Постанову №265/25 від 25.03.2025р. Позивач отримав поштовим зв`язком (копія фіскального чеку №286 додається), так як не з`явився на розгляд адміністративної справи про дату та місце розгляду якої був повідомлений під особистий підпис. У відповідності до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання. Позивач вважає, що адміністративне стягнення у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень - є занадто суворе. У зв`язку з переліченими вище адміністративними правопорушеннями Позивача та його злісним та системним порушенням законодавства у сфері військового обов`язку та військової служби під час дії особливого стану, застосування максимального штрафу щодо Позивача є абсолютно правомірним, логічним та справедливим адміністративним стягненням щодо Позивача. Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У випадках, передбачених частиною першою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП. Статтею 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а також вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Положення ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 - не вимагає обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. З огляду на наведене, доводи Позивача стосовно того, що він вважає Постанову протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, є безпідставними та необґрунтованими. У постанові Верховного Суду у справі №825/2328/16 від 22 травня 2020 року викладений висновок про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, Відповідач діяв на підставі та у спосіб передбачений Конституцією та законами України, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного просив залишити Постанову №265/25 за справою про адміністративне правопорушення від 25.03.2025р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.З ст.210-1 КУпАП без змін, а позовну заяву без задоволення.

14 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача у якій вказано наступне По-перше. Щодо пропуску строків до подачі Відзиву Відповідачем. Ухвалою Суду від 19.05.2025 року Відповідачу встановлено строк на подання Відзиву до 30 червня 2025 року включно. Однак Відзив надано 01,07.2025, з порушенням встановленого процесуального строку, без подання клопотання про його поновлення. Варто зауважити, що крім прав визначених у ч. 3 ст. 44 КАС України, Відповідач відповідно до ч. 5 цієї статті, має також обов`язки, які зобов`язаний виконувати, в тому числі і виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, суд встановлює строк для подання відзиву, який є обов`язковим для виконання. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (відзив підлягає залишенню без розгляду). Запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, забезпечує принцип змагальності, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин, саме тому його застосування не може свідчити про надмірний формалізм. По-друге. Щодо неналежності та допустимості доказів долучених Відповідачем до Відзиву. Як вбачається з матеріалів справи, долучені Відповідачем до Відзиву письмові докази не засвідчені у встановленому законом порядку. Так, за змістом положень частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 72 КАС України). Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є належними, достатніми та допустимими. Відповідно до приписів статей 73, 75, 76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом із тим, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до частин першої - шостої статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Разом із тим, додані Відповідачем до Відзиву копії документів не засвідчені в установленому КАС України порядку, а тому є недопустимими. По-третє. Стосовно суті викладених Відповідачем у Відзиві на Позовну заяву доводів, виявленого правопорушення і доданого протоколу про адміністративне правопорушення, процедури підготовки та розгляду справи про адміністративне правопорушення, Позивач має зазначити наступне. Відзив Відповідача фактично не спростовує жодного з аргументів Позивача: порушення процедури повідомлення, неправомірне затримання та примус до відмови від ВЛК, помилкова оцінка строків і невмотивований розмір штрафу. Позивач звертає увагу Суду, на те, що Протокол про адміністративне правопорушення №265/25 від 19.03.2025 року (далі - «Протокол») не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також на фактичне визнання Відповідачем винуватості Позивача, в інкримінованому йому правопорушенні, без підготовки та розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, Протокол складено 19.03.2025, Однак у матеріалах справи (у тому числі в Постанові) вказано, що Позивач мав з`явитись 20.03.2025 для завершення військово-лікарської комісії (ВЛК). Акт про неявку складено 25.03.2025 року. При цьому, Позивач фактично почав проходити ВЛК 19.03.2025 (видано направлення, заповнено картку обстеження), а відтак право на 4 дні або 14 днів при додаткових обстеженнях (п. 2.8.6 Положення №402) залишалось чинним. Позивач лише просив надати час на збір медичних документів. Відсутність документів, які Позивач зобов`язаний був надати до початку медичного огляду ВЛК не є ознакою порушення. Закон не вимагає завершити медичний огляд за один день - особа має право зібрати документи. Необхідність у наданні військовозобов`язаним додаткової медичної документації є, як прямим обов`язком, так і правом військовозобов`язаного, та не може залежати від суб`єктивного ставлення чи думки окремого члена ВЛК. Так, п.3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008№ 402 (далі-Положення), наголошує на такому обов`язку: «Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974 (далі - форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ». Абз. 3 п. 3.4. Положення вказує лише на обов`язок лікарів, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюватися з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. Також, законодавство не встановлює ЕСОЗ як єдине джерело інформації про стан пацієнта (військовозобов`язаного), а визначає його як один із можливих джерел поряд з медичною картою амбулаторного хворого за формою №025/о та іншими медичними виписками. Тобто, станом на 19.03.2025 подія правопорушення ще не відбулась. Позивачем не було порушення обов`язку «завершити ВЛК у строк». Проте це не завадило Відповідачу протиправно, в супереч вимогам закону, завчасно, до завершення відведеного строку (4 дні) та до настання події порушення (неявка 20.03.2025 по повістці №190325-004 від 19.03.2025) - формальне порушення, скласти Протокол за не завершення проходження медичного огляду ВЛК, що є порушенням ст. 256 КУпАП. Тобто Протокол складено до вчинення порушення, що суперечить нормам КУпАП (ст. 254-256 КУпАП), яка вимагає складання протоколу після вчинення правопорушення і фіксації його складу). Що робить Протокол недопустимим доказом, який не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності. Крім того, у самому повідомленні про час та місце винесення Постанови про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 19.03.2025 вже вказано, що 25.03.2025 буде винесено Постанову про притягнення Позивача до відповідальності. Це свідчить, що відносно Позивача вже 19.03.2025 року було прийняте рішення, його визнали винним до розгляду справи, що порушує ст. 280 КУпАП та ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості). Це, в свою чергу, вказує на відсутність підготовки, неупередженого розгляду, дослідження доказів та фактично - на визнання особи винною до моменту розгляду справи, що прямо порушує вимоги ст. 268 КУпАП, принцип презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України), а також практику ЄСІ1Л (наприклад, справа Gulmez v. Turkey, 2010, що вказувалася у Позовній заяві). Крім того, у оскаржуваній Постанові №265/25 Позивача визнано винним саме за «не завершення ВЛК без поважних причин», а не за ухилення (відмову) від проходження ВЛК. У картці обстеження та медичного огляду є часткові відмітки лікарів - отже, ВЛК було розпочато, що спростовує твердження Відповідача про «відмову». Відповідач не обґрунтував, як саме «відмова» 19.03.2025 є остаточною. Позивач не підписував жодного документа про остаточне припинення процедури, а лише просив надати час для збору довідок. Сам факт початку ВЛК свідчить про намір пройти її. А Відповідач не зазначає, який саме огляд не було завершено, яких лікарів не пройдено, в чому полягає інкриміноване порушення проходження медичного огляду. В цей же час, Відповідач не спростовує, що Позивач змушений був під тиском написати «заяву про відмову», оскільки дії Відповідача містили ознаки адміністративного затримання та примусу, що підтверджується самою Постановою - « ОСОБА_1 працівниками НПУ доставлено до Відповідача» та поясненнями Відповідача у Відзиві з яких вбачається, що Позивача було затримано групою оповіщення Відповідача в складі якої перебував працівник НПУ, хоча жоден протокол затримання не складено (ч. 1 ст. 261 КУпАП). При цьому, якщо Позивача доставили - то це відбулося з грубим порушенням закону, без оформлення адміністративного затримання. А якщо Позивач самостійно з`явився (як вказує у відзиві Відповідач), то всі посилання на порушення правил військового обліку та посилання на «Розшук» - юридично нікчемні й направлені на формування у Суду хибного уявлення про злість його поведінки, а зміст викладених у Постанові обставин не відповідає дійсності. Також, є незрозумілим твердження Відповідача про перебування Позивача у «Розшуку». При тому, що жодної ухвали слідчого судді про оголошення Позивача у «Розшук» чи іншого документа до матеріалів справи не долучено. А у законодавстві відсутнє поняття «Розшук» військовозобов`язаних у межах адміністративного провадження, зокрема у справах за ст. 210-1 КУпАП. Єдиний законний примусовий захід - адміністративне затримання, передбачене ст. 260- 263 КУпАП. ТЦК та СП дійсно має право звернення до органів та підрозділів, що входять до системи поліції для застосування заходів впливу у вигляді здійснення адміністративного затримання та доставляння громадянина до ТЦК та СП, проте таке звернення подається лише після вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП. Однак, жодних постанов про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП до 19.03.2025 року винесено не було, до матеріалів справи також не долучено. Позивач не був суб`єктом провадження, відповідно - жодних законних підстав для «Розшуку» не існувало. Вказане також і спростовує твердження Відповідача про злісне та систематичне порушення Позивачем законодавства у сфері військового обов`язку та військової служби та підтверджує обрання адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через недоведеність та суворість. А також не врахування обставин, що пом`якшують відповідальність (наприклад: перше порушення, добровільна поява у ТЦК та СП тощо). Крім того, Позивач звертає увагу, що усі документи (направлення, заява, акт, картка обстеження) датовані 19.03.2025, без зазначення часу. Це унеможливлює встановлення послідовності подій - чи Позивач почав проходження ВЛК і згодом відмовився, чи спочатку відмовився, а потім його змусили пройти частину обстежень і надали строк для до проходження, що згідно з принципом in dubio pro reo тлумачиться на користь особи (Позивача). Акт про відмову та картка обстеження суперечать один одному - що свідчить про формальний підхід до документування. При цьому, твердження Відповідача про вручення повістки №190325-004 від 19.03.2025 на явку Позивача 20.03.2025 для завершення проходження ВЛК лише підтверджує, що станом на 19.03.2025 року був відсутній факт остаточного припинення (відмови) процедури ВЛК, відсутній склад інкримінованого правопорушення та факту вчинення Позивачем правопорушення. Більше того, стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який активно використовується Європейським судом з прав людини (справа «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) означає, що доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Наведене означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й у статті 62 Конституції України. Крім того, в матеріалах відзиву відсутні докази - повістки, на які посилається Відповідач у Відзиві та відеозапис їх вручення. Жодної копії повістки, яка б відповідала вимогам п. 28-34 Порядку №560 (затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024), Відповідач не надав. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку» та Порядку №560, виклик військовозобов`язаних здійснюється виключно шляхом вручення повістки, оформленої відповідно до встановленого зразка. При цьому відповідно до п. 40-41 Порядку №560, під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським. Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Однак, жодного відеозапису на підтвердження належного оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП Відповідач до Суду також не надав. Таким чином, фактична підстава для притягнення Позивача за нез`явлення та не завершення проходження ВЛК відсутня, оскільки явка до ТЦК та СП не може бути законною без попередньо врученої повістки. Отже, позаяк процедура оповіщення про виклик та направлення на огляд ВЛК були з самого початку порушені, то всі подальші дії Відповідача є незаконними. Указане також випливає із концепції доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Ионкало проти України»,«Яременко проти України». Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. Щодо посилання Відповідача на постанову Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16, Позивач зазначає, що її тлумачення є некоректним. Верховний Суд дійсно зазначає, що процедурне порушення може бути підставою для скасування адміністративного акта, якщо воно могло вплинути на зміст рішення. У даній справі допущені суттєві порушення, які: унеможливили всебічне з`ясування обставин; призвели до притягнення особи без належних доказів; суперечать принципам дотримання прав особи (ст. 245, 280 КУпАП); включають складання протоколу до завершення подій, які кваліфікуються як правопорушення; супроводжувалися неналежним повідомленням та відсутністю повістки. Таким чином, на відміну від абстрактного «дефекту форми», якого стосувалася справа №825/2328/16, у даній справі порушення: грубо порушили права Позивача, вплинули на зміст рішення, і призвели до неправомірного накладення адміністративного стягнення. Отже, наведена Відповідачем постанова Верховного Суду від 22.05.2020 у справі №825/2328/16 не спростовує, а підтверджує обґрунтованість позовних вимог у даній справі. Таким чином доводи Відповідача викладені у Відзиві не заслуговують уваги, а Позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Зважаючи на зазначене, просив врахувати викладені у відповіді на відзив ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Києві заперечення; залишити без розгляду відзив ІНФОРМАЦІЯ_7 і викладені у ньому доводи; позовну заяву ОСОБА_1 по справі №760/10217/25 задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав в підстав, які викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Постановою за справою про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП) від 25 березня 2025 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 25 500,00грн. (а.с. 14 - 15).

Як вбачається з вказаної постанови 19 березня 2025 року ОСОБА_1 працівниками НПУ доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_9 оскільки при перевірці документів у останнього виявлено порушення правил військового обліку. Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_9 встановлено, що ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний громадянин, обов`язковий медичний огляд військово - лікарською комісією не проходив упродовж тривалого часу. ОСОБА_1 заявив про відмову від проходження військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 19.03.2025, про що власноручно написав заяву від 19.03.2025 року та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 було складено відповідний Акт про відмову в проходженні військово - лікарської комісії. Разом з тим, ОСОБА_1 заявив, що бажає пройти ВЛК упродовж чотирьох робочих днів, оскільки йому необхідно зібрати необхідні документи для проведення медичного огляду. ОСОБА_1 була вручена повістка №190325-004, за якою йому належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_9 20.03.2025 року задля завершення проходження військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 , яку він почав проходити 19.03.2025 року на підставі отриманого направлення №916 від 19.03.2025. ОСОБА_1 по повістці не з`явився, в час передбачений законодавством військово - лікарську комісію не завершив, про що було складено Акт про неявку за повісткою (не завершення медичного огляду) від 25.03.2025 року. Дії ОСОБА_1 свідчать про те, що він не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно до роздруківки «Резерв +», ОСОБА_1 є віськовозобов`язаним, номер в реєстрі Оберіг 9, дата уточнення даних 25.06.2024 року, дата ВЛК не вказана (а.с. 16).

Відповідно до Протоколу №265/25 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 19 березня 2025 року, під час проведення заходів оповіщення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_9 та перевірки документів спільно з працівниками НПУ на и. Києва, у військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 виявлено порушення правил військового обліку. Вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_9 встановлено, що ОСОБА_1 як військовозобов`язаний громадянин, обов`язковий медичний огляд військово - лікарською комісією не проходив упродовж тривалого часу. ОСОБА_1 надано направлення №916 від 19.03.2025 та картка обстеження та медичного огляду на проходження військово - лікарської комісії. ОСОБА_1 заявив про відмову від проходження військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 19.03.2025, про що власноручно написав заяву від 19.03.2025, та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 було складено відповідний Акт про відмову в проходженні військово - лікарської комісії. Проте, ОСОБА_1 заявив, що бажає пройти ВЛК упродовж чотирьох робочих днів, оскільки йому необхідно зібрати необхідні документи для належного проведення медичного огляду (а.с. 65).

Вказаний протокол містить у собі підписи ОСОБА_1 щодо роз`яснення положень ст. 63 Конституції України, прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП; повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, отримання другого примірника.

Як вбачається з наданої відповідачем до матеріалів справи розписки, ОСОБА_1 19.03.2025 року отримав повістку №19.03.2025/2 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 19.03.2025 року на 10 год. 00 хв. (а.с. 68).

Відповідно до Розписки, ОСОБА_1 отримав повістку №190325-004 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 20.03.2025 року на 12 год 00 хв. (а.с. 69).

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 19.03.2025 року виписано направлення на медичний огляд військово - лікарською комісією з метою встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період щодо ОСОБА_1 (а.с. 70).

Як вбачається з Картки обстеження та медичного огляду №816 від 19.03.2025 року, ОСОБА_1 розпочав проходження лікарів, а саме: хірурга та офтальмолога (а.с. 71).

Заявою від 19 березня 2025 року ОСОБА_1 відмовився від проходження військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Києві19.03.2025, у зв`язку з відсутністю усіх необхідних документів, що стосуються його стану здоров`я (а.с. 72).

Офіцером мобілізаційного відділенні ІНФОРМАЦІЯ_9 лейтенантом ОСОБА_3 , в присутності свідків 19.03.2025 року було складено Акт про відмову в проходженні військово - лікарської комісії (а.с. 73).

Також, Повідомленням від 19.03.2025 року ОСОБА_1 повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 25 березня 2025 року о 12 год.00 хв. (а.с. 74).

25 березня 2025 року офіцером мобілізаційного відділенні ІНФОРМАЦІЯ_9 лейтенантом ОСОБА_3 , в присутності відповідальних осіб було складено Акт про неявку за повісткою (не завершення проходження медичного огляду) ОСОБА_1 (а.с. 75).

Інших доказів суду не наданою

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка була складена в порядку КУпАП відбувається з врахуванням особливостей КАС України.

Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 524/5536/17 від 15.11.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з частиною 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII, громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; 2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; 3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 4) місце, день і час явки за викликом; 5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; 6) реєстраційний номер повістки; 7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII, порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), який визначає: механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 2 Порядку № 560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).

Згідно з п. 21 Порядку № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до абз. 4 пп. 1 п. 27 Порядку № 560, під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487).

Відповідно до п.п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що законодавством не передбачено законних підстав для військовозобов`язаних щодо відмови від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Наявні у матеріалах справи докази, свідчать про послідовну та чітку відмову позивача від подальшого проходження медичного огляду ВЛК за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, громадяни, які добровільно вступають на військову службу (далі - військова служба за контрактом) або призиваються, проходять обов`язковий медичний огляд у порядку, що затверджується Міністерством оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Пунктом 3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до абзацу третього пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період визначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

За приписами пункту 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

З наведеного вбачається, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560.

Крім того, відповідно до п.2.8.6. Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 дні.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що позивачем була отримана повістка про явку до ІНФОРМАЦІЯ_7 19.03.2025 року. Направленням від 19.03.2025 року ОСОБА_1 було направлено для проходження військово - лікарської комісії, яке він розпочав 19.03.2025 року, але не завершив станом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_10 було дотримано процедуру виклику особи та її направлення для проходження військово -лікарської комісії.

При цьому, суд зважає на те, що відсутність медичних документів або їх не врахування під час ВЛК - є підставою для оскарження результатів ВЛК, а не для відмови від ВЛК та свідомого порушення законодавства про мобілізацію.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості зібрати всі необхідні медичні документи та прибути до ТЦК та СП для проходження ВЛК у встановлений законодавством строк.

Представник позивача в судовому засідання посилався на норми чинного законодавства щодо надання можливості завершити ВЛК протягом 4 днів.

Однак, доказів проходженні військово - лікарської комісії позивачем станом на момент розгляду справи суду надано також не було, як і не було надано будь - яких медичних документів, які б свідчили про наявність у позивача хвороб, які мали б бути враховані при проходженні ВЛК.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про правомірність прийняття 25.03.2025 постанови про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за фактом того, що він не завершив проходження медичного огляду ВЛК в строк визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є саме захист прав та свобод осіб у випадку їх порушення суб`єктами владних повноважень. У той же час, з матеріалів справи вбачається вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності; порушення прав особи суб`єктом владних повноважень судом встановлено не було.

Суд при розгляді адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень має неухильно дотримуватись вимог чинного законодавства України задля недопущення будь - яких зловживань учасниками процесуальними правами шляхом використання судових процедур з метою уникнення покарання за вчинене адміністративне правопорушення всупереч завданням та меті притягнення до адміністративної відповідальності.

При прийнятті рішень у справах з приводу оскарження постанов, зокрема територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки суд має забезпечувати справедливий баланс між інтересами позивача (особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, яка звернулась з відповідних позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду) та інтересами суспільства, забезпечення законності та правопорядку в державі.

Суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією рф в Україні введено воєнний стан, який наразі триває, оголошено мобілізацію з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Суд зауважує, що невідворотність покарання є стримуючим фактором від вчинення правопорушень у майбутньому, що забезпечує досягнення завдань проваджень в справах про адміністративні правопорушення, які передбачені ст. 245 КУпАП, зокрема, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 247 КУпАП , провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Таким чином, будь - які підстави для закриття справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновків про те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, підстав для її скасування та закриття провадження у справі не має.

Однак, суд враховує, що відповідно до ст. 33 КУпАП, Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає застосоване до позивача стягнення у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, застосоване без врахування його майнового стану.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність зміни заходу стягнення застосованого до позивача та встановлення його у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 227, 244, 246, 250, 251, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про оскарження постанови №265/25 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу про адміністративні правопорушення від 25.03.2025 року, - задовольнити частково.

Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою від 25.03.2025 року №265/25 за справою про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 210-1 КупАП), а саме штраф у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн., змінити на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко