Справа № 520/28896/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 р. Справа № 520/28896/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Садова М.І.) від 03.03.2025 року по справі № 520/28896/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:

визнати протиправним та скасувати рішення від 19.09.2024 № 7.14-4/28-08/Щ-26/17 Харківської митниці щодо відмови в продовженні строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування марки Mercedes benz, згідно з свідоцтва про реєстрацію від 09.11.2018 T3 № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 ;

зобов`язати Харківську митницю розглянути заяву ОСОБА_1 щодо продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування марки Mercedes benz, згідно свідоцтва про реєстрацію від 09.11.2018 НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником автомобіля марки Mercedes benz, згідно з свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 09.11.2018. Автомобіль перетнув митний кордон України 10.08.2021 у режимі тимчасового ввезення до одного року через пункт пропуску Гоптівка. 12.07.2022 позивач подав заяву до Харківської митниці про продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу, проте відповіді не отримала. 17.07.2024 позивач направив запит до Харківської митниці щодо перебування авто на території України. 01.08.2024 у відповіді Харківської митниці зазначено про відсутність інформації про зупинення або припинення митного режиму, а також попередження про закінчення строку ввезення. 19.08.2024 позивач надіслала повторну заяву до Харківської митниці, проте отримала відмову 19.09.2024, щодо продовження строків тимчасового ввезення. Вважає рішення Харківської митниці безпідставним та протиправним. Вказує, що під час розгляду заяви не було досліджено всіх обставин, особливо в умовах воєнного стану. На думку позивача, підстави для відмови у продовженні строків ввезення авто відсутні. Відповідно до пункту 9-12 прикінцевих та перехідних положень МК України, на період дії воєнного або надзвичайного стану, митні органи можуть продовжувати строки за заявою декларанта. ТПП України у листі від 28.02.2022 підтвердила наявність форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації. Вказує, що позивач створила сім`ю з громадянином України, у якій народилась дитина. Також вона подала позовну заяву до суду щодо видачі посвідки на проживання. Оскільки позивач є громадянкою країни-агресора, виїзд з країни ускладнено через обмеження щодо транспортних засобів з російськими номерами. Усе це підтверджує наявність форс-мажорних обставин, а рішення Харківської митниці про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення є безпідставним. Позивач просить зобов`язати Харківську митницю розглянути заяву про продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року по справі № 520/28896/24 позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відповідач розглянув заяву позивача про продовження строку ввезення т/з на територію України не надавши жодної оцінки доказам, які позивач надала разом із вищевказаною заявою. Вказує, що відповідач взагалі не обґрунтував причини зміни свого рішення щодо строків ввезення т/з позивача на територію України, оскільки вона здійснила всі передбачені чинним на момент звернення із відповідною заявою про продовження строків законодавством та мала позитивне рішення щодо продовження строків аж до закінчення періоду дії воєнного стану.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач надала відповідь на відзив відповідача, в якому посилається на безпідставність доводів, викладених митним органом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзив на неї та відповідь на відзив, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2022 за вих. № 4 на адресу Харківської митниці було направлено заяву про продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування. Проте, відповіді від Харківської митниці ДМСУ не надходило.

22.07.2022 за вих. № 5 на адресу Дніпровської митниці була направлена заява про продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування.

Відповіддю Дніпровської митниці Держмитслужби № 7.5-08-01-4/28/8.19/3726 від 27.07.2022 на вищевказану заяву було повідомлено, що строк тимчасового ввезення транспортного засобу позивача продовжується на період дії воєнного стану.

17.07.2024 позивач звернувся до Харківської митниці з письмовою заявою, на отримання публічної інформації з метою отримання інформації щодо перебування транспортного засобу позивача на території України та з`ясування обставин тимчасового ввезення транспортного засобу на територію України.

Листом № 7.14-1/28-08//13 від 01.08.2024 відповідач повідомив позивачку про те, що у митниці відсутня інформація щодо зупинення або припинення митного режиму тимчасового ввезення транспортного засобу позивача та запропоновано вжити заходів, щодо виконання вимог митного законодавства України в частині вивезення транспортного засобу за межі території України. Окремо наголошено на закінченні строку ввезення транспортного засобу позивача та притягненні позивача до адміністративної відповідальності за порушення строків ввезення транспортного засобу на територію України.

19.08.2024, враховуючи вищевказану відповідь відповідача, на його адресу було надіслано заяву про продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування. Додатково зазначено на продовженні строків ввезення транспортного засобу позивача відповідно до вищезгаданого рішення Дніпровської митниці.

Листом від № 7.14-4/28-08/Щ-26/17 від 19.09.2024 відповідачем відмовлено в продовженні строків тимчасового ввезення автомобіля та запропоновано вжити невідкладних заходів щодо вивезення транспортного засобу позивача за межі території України.

Вважаючи рішення Харківської митниці № 7.14-4/28-08/Щ-26/17 від 19.09.2024 безпідставним, протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася жд суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, наведеним у ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 108 МК України, якщо транспортні засоби комерційного призначення, поміщені у митний режим тимчасового ввезення, не можуть бути своєчасно вивезені за межі митної території України: внаслідок дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; у разі зберігання таких транспортних засобів під митним контролем (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); у разі здійснення інших операцій з такими транспортними засобами у випадках, передбачених цим Кодексом (за умови інформування митного органу, який контролює їх переміщення); у разі накладення на них арешту (за винятком арешту внаслідок позовів приватних осіб) або вилучення у справі про порушення митних правил, перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється на час дії таких обставин, зберігання, арешту (вилучення) або здійснення таких операцій.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 192 МК України визначено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу. Підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Приписами ч. 5 ст. 481 МК України встановлено адміністративну відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на двадцять діб, але не більше ніж на тридцять діб.

Згідно з ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Відповідно до пп. 3 п. 912 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МК України, митні органи за заявою декларанта або уповноваженої ним особи можуть приймати рішення про продовження строків (включаючи граничні), визначених цим Кодексом, крім тих, перебіг яких зупинено підпунктом 2 цього пункту.

Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 затверджено Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 02.10.2012 за № 1669/21981 (далі - Порядок № 657).

Згідно з п. 1 розділу VIII Підтвердження факту втрати товарів унаслідок аварії або дії обставин непереборної сили Порядку № 657, положення цього розділу застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили.

У п. 2 розділу VIII Порядку № 657 наведено визначення термінів, зокрема: аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;

факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Пунктом 3 розділу VIII Порядку № 657 передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п. 5 розділу VIII Порядку № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Згідно з вимогами пункту а частини 1 статті 1 Конвенції про тимчасове ввезення, учиненої у м. Стамбулі 26 червня 1990 року, для цілей цієї Конвенції термін "тимчасове ввезення" означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Отже термін "товари", відносно яких застосовується митний режим тимчасового ввезення, включає в себе і транспортні засоби, щодо яких було застосовано такий режим.

Тобто, до спірних правовідносин можуть застосовуватись норм Порядку № 657 щодо визначення процедури продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу.

Положеннями пп. 1 п. 3 розділу II Порядку № 657 визначено, що строк тимчасового ввезення товарів установлюється митним органом у кожному конкретному випадку під час їх митного оформлення з урахуванням пропозиції Декларанта, зазначеної в установленому порядку в МД, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Кінцева дата строку тимчасового ввезення товарів зазначається в установленому порядку посадовою особою митного органу, яка здійснює випуск товарів, що тимчасово ввозяться на митну територію України, у документі, за яким здійснюється митне оформлення товарів.

Згідно з пп. 2 п. 3 розділу II Порядку № 657 строк тимчасового ввезення товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, може бути продовжений митницею оформлення з урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин і з дотриманням вимог, установлених Кодексом.

Для продовження строку тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, подає до митниці оформлення відповідну заяву. Разом із заявою за наявності подаються: документи, які підтверджують наявність обставин, що обумовлюють необхідність такого продовження; нова книжка А.Т.А.

З огляду на приписи пп. 3 п. 3 розділу II Порядку № 657 рішення про продовження строку тимчасового ввезення товарів або про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення цих товарів приймається керівником митного органу або вповноваженою ним посадовою особою та оформлюється шляхом накладення відповідної резолюції на заяві щодо продовження строку тимчасового ввезення.

Про прийняте рішення митний орган зобов`язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася із заявою.

У разі прийняття рішення про відмову у продовженні строку тимчасового ввезення митний орган зобов`язаний невідкладно повідомити про причини та підстави такої відмови.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі посилається на те, що вона повторно подала відповідачу заяву, у якій навела обставини неможливості вчасного вивезення автомобіля, а тому просила продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу. До заяви, з метою підтвердження вказаних у ній обставин, надала низку документів, однак, відповідачем рішення за результатами розгляду заяви не прийнято, а лише повідомлено листом від 19.09.2024 за № № 7.14-4/28-08/Щ-26/17 про відсутність документів, що підтверджують настання обставин непереборної сили.

На підтвердження обставин непереборної сили посилається на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який подовжено Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 року до 23.08.2022 року, і який в подальшому продовжувався і продовжується до теперішнього часу. Також вказує, що загальновідомим є факт неможливості перетину кордону на т/з з російськими номерними знаками на територію Польщі, Румунії, Литви, Латвії, Естонії, Фінляндії, Норвегії, Болгарії, Молдови. Також зазначає, що листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Надаючи оцінку цим доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що дійсно, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває на цей час.

Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року № 40(3) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.

За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП регіональні ТПП здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат/відповідної регіональної ТПП.

Листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі № 917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі № 818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі № 812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі № 805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

З наведених вище підходів слідує, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

У розвиток правової позиції, сформульованої Верховним Судом у зазначених справах, суд зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом неможливості виконання зобов`язання, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та характеру зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 141 Закону "Про торгово- промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення осіб з початком військової агресії російської федерації.

У зв`язку з цим, кожна особа, яка в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання, має доводити наявність в неї форс-мажорних обставин.

Позивачем належних доказів щодо наявності форс-мажорних обставин саме відносно неї, ані до митного органу, ані до суду не надавалося.

Що стосується посилання апелянта на те, що загальновідомим є факт неможливості перетину кордону на т/з з російськими номерними знаками на територію Польщі, Румунії, Литви, Латвії, Естонії, Фінляндії, Норвегії, Болгарії, Молдови, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів з приводу того, що позивачем вчинялися безпосередні дії щодо перетину кордону із вказаними країнами на транспортному засобі, та митними органами цих країн приймалися рішення про відмову у перетині кордону.

Що стосується посилання апелянта на те, що рішення Відповідача № 7.14-4/28-08/Щ-26/17 від 19.09.2024 року про відмову в продовженні строків ввезення т/з Позивача на територію України не відповідає вимогам Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки в ньому відсутні мотиви його прийняття, колегія суддів зазначає, що зміст спірного рішення від 19.09.2024 № 7.14-4/28-08/Щ-26/17 Харківської митниці свідчить про те, що підставою (мотивами) його прийняття зазначено, що до заяви позивачем не додано підтверджуючих документів про те, що обставини непереборної сили перешкоджають заявнику виконати вимоги митного законодавства.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування. При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до митного органу із аналогічним питанням надавши підтверджуючі документи про те, що обставини непереборної сили перешкоджали позивачу виконати вимоги МК України щодо переміщення через митний кордон України вищевказаного автомобіля.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року по справі № 520/28896/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко