Справа № 420/36639/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Пудової Г.В.

За участю сторін:

Позивача: ОСОБА_1 .

Третьої особи: Пилюченко Ю.А.

Представника позивача

та третьої особи: Москаленка Р.А.

Представника відповідача: Прищепи О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 128-РС від 02.10.2023 року;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким відновити старшому сержанту ОСОБА_3 статус «зниклий безвісти» до повного з`ясування обставин справи;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу щомісячне грошове забезпечення зниклого безвісти старшого сержанта ОСОБА_3 з 01.10.2023 року по 31.10.2024 року, включаючи додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168, в спосіб, визначений Порядком №884.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 було зазначено, що вона є донькою ОСОБА_3 , який 25.02.2022 року був призваний для проходження військової служби по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас, 18.03.2022 року військовослужбовці РФ здійснили ракетний обстріл місця тимчасової дислокації підрозділів Збройних сил України, розташованих поблизу м. Миколаєва, що призвело до загибелі військовослужбовців, серед яких ймовірно був батько позивача.

18.08.2023 року старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Миколаївській області, винесено постанову про встановлення особи трупу, оскільки згідно висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 , донька безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_3 , перебуває у прямій біологічній спорідненості із тілом невідомого військового, доставленого до МОБ СМЕ за вх.№1133 із вірогідністю 99,9%. В лікарському свідоцтві про смерть від 21.08.2023 року №1574, виданого відділом судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, вказано, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: гостра крововтрата, уламкові проникаючі сліпі та наскрізні поранення грудної клітини та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та судин. На підставі вищевказаного, наказом Військової частини НОМЕР_1 №128-РС від 02.10.2023 статус старшого сержанта ОСОБА_3 був змінений з «зниклий безвісти» на «загиблий» з 01.10.2023 року, внаслідок чого дружина військовослужбовця - ОСОБА_1 перестала отримувати грошове забезпечення за безвісті зниклого військовослужбовця.

Не погоджуючись із вищевказаним наказом Військової частини НОМЕР_1 та вважаючи його необґрунтованим та передчасним через невизнання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 результатів експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів та факту смерті ОСОБА_3 , сторона позивача звернулась до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 04.12.2024 року по справі №420/36639/24 було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, із призначенням судового засідання на 15.01.2025 року. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

17.12.2024 року від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив по справі (а.с. 37-75), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що наразі родина військовослжубовця відмовляється від поховання загиблого старшого сержанта ОСОБА_3 , не враховуючи те, що є неодноразові підтвердження експертиз, згідно яких громадянка ОСОБА_2 є біологічною донькою (перебуває у прямій біологічній спорідненості з своїм батьком ОСОБА_3 ). Громадянка ОСОБА_2 неодноразово заявляла, що не визнає результати ДНК експертиз. Крім того, повторно на підставі висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС №СЕ-19/115-24/3848-БД від 15.04.2024 року встановлено особу трупа невідомого військовослужбовця №1333 та ідентифіковано його як ОСОБА_3 . Додатково у відзиві зазначено, що громадянка ОСОБА_2 жодних виплат від Військової частини НОМЕР_1 не отримувала, так як в даному випадку жодних прав на ці виплати не мала, оскільки право на отримання виплат, які належать старшому сержанту ОСОБА_3 , мала його дружина ОСОБА_1 , згідно її заяви за вхідним №3506 від 18.06.2022 року, які вона отримала в повному розмірі за визначений законодавством період.

01.01.2025 року від сторони позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.76-84), з якої вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 категорично не визнають та не погоджуються з результатами експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів з огляду на наявність розбіжностей між тілом батька позивача та невідомим військовослужбовцем, з тіла якого проводилися ДНК-дослідження. Відповідачем, за твердженням позивача, не надано суду обґрунтованих, достовірних та переконливих доказів того, що невідомий загиблий військовослужбовець є біологічним батьком позивача та відповідно військовослужбовцем ОСОБА_3 .

Судове засідання, призначене на 15.01.2025 року, було перенесено судом на 04.02.2025 року через перебування головуючого на лікарняному (а.с. 87).

04.02.2025 року, 05.03.2025 року та 07.04.2025 року були проведені судові засідання по справі, в яких сторони висловили власні правові позиції по суті спірних правовідносин та надали додаткові докази по справі та письмові пояснення (а.с. 113-114, 124-130, 131-144).

Ухвалою суду від 04.02.2025 року провадження по справі №420/36639/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та поновлено ухвалою від 05.03.2025 року.

07.04.2025 року ухвалою суду вирішено розгляд справи №420/36639/24 проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання на 07.04.2025 року.

07.04.2025 року та 16.06.2025 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких сторони висловили власні правові позиції по суті спірних правовідносин та надали додаткові докази по справі та письмові пояснення (а.с. 162-170).

07.04.2025 року протокольною ухвалою суду у справі №420/36639/24 було замінено сторону позивача з ОСОБА_2 (донька військовослужбовця ОСОБА_3 ) на дружину військовослужбовця - ОСОБА_1 , а також залучено до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2

16.06.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

01.07.2025 року у судовому засіданні представник позивача та третьої особи адвокат Москаленко Р.А. заявлені позовні вимоги сторони позивача підтримав у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Після закінчення офіційного з`ясування обставин у справі у судовому засіданні було оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів.

14.07.2025 року в судових дебатах сторони наполягали на висловлених раніше власних правових позиціях щодо заявлених позовних вимог.

Суд під час розгляду справи по суті встановив наступне.

ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.18), а ОСОБА_2 - його донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 17).

25.02.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний для проходження військової служби по мобілізації старший сержант ОСОБА_3 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №38 (а.с.63, зворотня сторінка).

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців, місцезнаходження яких не відоме після 18.03.2022 року» від 09.04.2022 року №68 (а.с. 60-62), вбачається, що 18.03.2022 року ОСОБА_3 перебував у спальному приміщенні біля командного пункту Військової частини НОМЕР_1 , яке було розміщено в підвальному приміщенні однієї з казарм військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), та після ракетного удару по казармі 18.03.2022 року його місцезнаходження стало не відоме.

За твердженням відповідача, всі тіла загиблих військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 були доставлені до Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи для подальшого встановлення осіб загиблих.

Згідно висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року установлено особу трупа невідомого військовослужбовця 1333 та ідентифіковано його як ОСОБА_3 , що підтверджується листом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 12.12.2024 року (а.с. 48). Згідно вказаного висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , донька військовослужбовця ОСОБА_3 , перебуває у прямій біологічній спорідненості із тілом невідомого військового, доставленого до МОБ СМЕ за вх.№1133 із вірогідністю 99,9%.

В лікарському свідоцтві про смерть від 21.08.2023 року №1574 (а.с. 47), виданого Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи відділом судово-медичної експертизи трупів, вказано, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: гостра крововтрата, уламкові проникаючі сліпі та наскрізні поранення грудної клітини та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та судин.

22.08.2023 року Військової частиною НОМЕР_1 було направлене сповіщення №52 ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням сповістити громадянку ОСОБА_1 про те, що її чоловік - старший сержант ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час авіаудару при виконанні бойових завдань у м. Миколаєві, пов`язаних із захистом Батьківщини.

В подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 статус старшого сержанта ОСОБА_3 було змінено з «зниклий безвісти» на «загиблий» з 01.10.2023 року (а.с. 63) на підставі лікарського свідоцтва про смерть №1574 від 21.08.2023 року, виданого відділом судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Крім того, на підставі висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС №СЕ-19/115- 24/3848-БД від 15.04.2024 року було повторно встановлено особу трупа №1333 невідомого військовослужбовця та ідентифіковано як ОСОБА_3 , що також вбачається з листа слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 12.12.2024 року (а.с. 48).

Грошове забезпечення, яке належить старшому сержанту ОСОБА_3 , отримала його дружина - ОСОБА_1 за період до вересня 2023 року включно, звернувшись до відповідача із відповідними заявами (а.с. 18-19, 67, 70), що сторонами по справі не заперечується. Після видання оскаржуваного наказу виплата коштів дружині військовослужбовця була припинена.

З метою повного та достовірного з`ясування всіх обставин справи, ОСОБА_2 звернулася з клопотанням про проведення повторної експертизи в межах кримінального провадження №0000255 від 22.03.2022 року, внаслідок чого ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.01.2024 року по справі №490/10475/23 було зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №0000255 призначити повторну молекулярно-генетичну експертизу.

До матеріалів справи долучено лист слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 05.03.2025 року, в якому зазначено, що за результатами проведеної під час досудового розслідування кримінального провадження №0000255 від 22.03.2022 року судової молекулярно - генетичної експертизи, із залучення експертів Міжнародної комісії з питань зниклих безвісти (ІСМР) для відбору зразків встановлено, що ДНК трупа №1133, раніше ідентифікованого як ОСОБА_3 , перебуває у біологічній спорідненості із ДНК ОСОБА_2 , із ймовірністю 99, 9997% (а.с.114, 142-144).

Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в заявах по суті спірних правовідносин та у судових засіданнях стверджували, що не погоджуються з результатами експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів, оскільки наявні розбіжності між тілом ОСОБА_3 та невідомим військовослужбовцем, з тіла якого проводилися ДНК-дослідження. А тому, на їх думку, наразі не доведено належним чином прямої біологічної спорідненості вказаного тіла із військовослужбовцем ОСОБА_3 .

Також сторона позивача посилалась на той факт, що в межах провадження по справі №490/3158/25 наразі розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 про анулювання лікарського свідоцтва про смерть від 21.08.2023 року №1574, посилаючись на той факт, що тіло військовослужбовця, яке було пред`явлено до упізнання, не є тіло її батька.

Не погоджуючись із наказом Військової частини НОМЕР_1 та вважаючи його передчасним через невизнання результатів експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи та факту смерті ОСОБА_3 , а також не погоджуючись із фактом припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця його дружині - ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням його загиблим, сторона позивача звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, заслухавши сторін у судових засіданнях, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно пп.14 п.116 розділу IV цього Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно п.2 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 року, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі - Порядок №260) (у редакції, яка діяла на момент видання оскаржуваного наказу) грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Відповідно до п.3 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 року було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок №884), який визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) (п.1 Порядку №884).

Згідно п.3 Порядку №884 (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей, зокрема,

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

За п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналізуючи вищевказане, за безвісно відсутніми військовослужбовцями зберігаються виплати грошового забезпечення, яке включає посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років та інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення постійного характеру. Таке грошове забезпечення щомісячно виплачується членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружинам військовослужбовців. Разом з тим, виплата грошового забезпечення таким членам сімей здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Як вбачається судом з Акту службового розслідування від 09.04.2022 року, 18.03.2022 року ОСОБА_3 перебував у спальному приміщенні біля командного пункту Військової частини НОМЕР_1 , яке було розміщено в підвальному приміщенні однієї з казарм військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), та після ракетного удару по казармі 18.03.2022 року його місцезнаходження стало не відоме.

Судом встановлено, що через зазначені обставини, дружина військовослужбовця - ОСОБА_1 , звернулась із відповідною заявою до відповідача про виплату їй грошового забезпечення як члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, внаслідок чого отримувала таке грошове забезпечення за період до вересня 2023 року. Разом з тим, враховуючи винесення оскаржуваного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023, яким статус старшого сержанта ОСОБА_3 було змінено із «зниклий безвісти» на «загиблий», з 01.10.2023 року виплата грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 його дружині ОСОБА_1 була припинена.

При цьому, як також було встановлено судом, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 року, яким статус старшого сержанта ОСОБА_3 було змінено на «загиблий» з 01.10.2023 року, був виданий на підставі лікарського свідоцтва про смерть №1574 від 21.08.2023 року відділу судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Дружина та донька військовослужбовця ОСОБА_3 , зазначаючи про протиправність наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 року, посилаються на те, що вони не погоджуються із результатами експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів, оскільки наявні розбіжності між тілом ОСОБА_3 та невідомим військовослужбовцем, з тіла якого проводилися ДНК-дослідження.

З цього приводу суд зазначає, що за час розгляду справи позивачем та тертьою особою на її стороні (відповідно дружиною та донькою військовослужбовця ОСОБА_3 ) не було надано жодного належного доказу, який би спростовував висновки експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року та №СЕ-19/115-24/3848-БД від 15.04.2024 року, якими було ідентифіковано особу трупа невідомого військовослужбовця №1333 як ОСОБА_3 .

Крім того суд враховує той факт, що за результатами судово молекулярно - генетичної експертизи, із залучення експертів Міжнародної комісії з питань зниклих безвісти (ІСМР), яка була проведена під час досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000255 від 22.03.2022 року (на вказану експертизу окремо посилалась ОСОБА_2 , оскільки ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.01.2024 року по справі №490/10475/23 було зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області призначити повторну молекулярно-генетичну експертизу саме за скаргою ОСОБА_2 ), також зазначено, що ДНК трупа №1133, раніше ідентифікованого як ОСОБА_3 , перебуває у біологічній спорідненості із ДНК ОСОБА_2 , із ймовірністю 99, 9997%.

На думку суду, посилання позивача та третьої особи на стороні позивача (як членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 ) на їх незгоду із висновками експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України не можуть бути єдиною та достатньою підставою для визнання оскаржуваного наказу Військової частини НОМЕР_1 протиправним та його скасування.

При цьому факт подання адвокатом Москаленко Р.А. в інтересах ОСОБА_2 позовної заяви до Центрального районного суду м. Миколаїва (а.с. 164, 191) про анулювання лікарського свідоцтва про смерть №1574 від 21.08.2023 року вже під час розгляду адміністративної справи №420/36639/24 в Одеському окружному адміністративному суді не є підставою для визнання оскаржуваного наказу протиправним, оскільки на момент його видання лікарське свідоцтво про смерть було чинним.

З приводу посилання представника позивача та третьої особи адвоката Москаленко Р.А. на протиправність оскаржуваного наказу через відсутність державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3 та факту виключення позивача зі списків особового складу частини суд зазначає наступне.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням та припиненням їхньої дії, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану. Про державну реєстрацію актів цивільного стану від 01.07.2010 року №2398-VI (ст. 1 Закону).

Згідно положень статті 2 цього ж Закону актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з п.1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, підставою для державної реєстрації смерті, зокрема, є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

За таких умов та на підставі зазначених нормативних приписів суд доходить висновку, що оскільки лікарське свідоцтво про смерть є підставою для державної реєстрації смерті особи, а тому лікарське свідоцтво про смерть №1574 від 21.08.2023 року, видане Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_3 могло бути належною юридичною підставою для видання Військовою частиною НОМЕР_1 оскаржуваного наказу №128-РС від 02.10.2023 року (по особовому складу), яким змінено статус військовослужбовця ОСОБА_3 із «безвісти зниклого» на «загиблого».

Суд також враховує посилання сторони відповідача на те, що наразі державна реєстрація смерті військовослужбовця ОСОБА_3 не здійснена через те, що члени сім`ї військовослужбовця (дружина та донька) не визнають висновки молекулярно-генетичних експертиз, якими тіло № НОМЕР_5 загиблого військовослужбовця ідентифіковано як військовослужбовця ОСОБА_3 .

За таких же умов, за твердженням представника відповідача, не відбулось виключення військовослужбовця ОСОБА_3 зі списків особового складу частини. Зазначені обставини підтверджуються листами Військової частинна НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , чого не заперечувалось позивачем та третьою особою.

Разом з тим, на думку суду, у всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини, а тому припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 його дружині на підставі оскаржуваного наказу, виданого на підставі лікарського свідоцтва про смерть військовослужбовця, до виключення ОСОБА_4 зі списків військової частини не суперечить положенням та приписам Закону №2011-ХІІ, Порядкам №260 та №884.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

За таких умов Військовою частиною НОМЕР_1 в судовому засіданні було доведено обґрунтованість та правомірність Наказу відповідача (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 року, який став підставою для припинення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Стороною позивача, с свою чергу, за час розгляду справи не було надано належних обґрунтувань щодо неможливості врахування Військовою частиною НОМЕР_1 висновків, зазначених у лікарському свідоцтві про смерть №1574 від 21.08.2023 року для визнання відповідачем військовослужбовця ОСОБА_5 таким, що є «загиблим».

За таких умов судом не вбачається підстав для задоволення адміністративного позову у справі №420/26639/24.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 264, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 24 липня 2025 року.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Суддя О.В. Білостоцький

.