Справа № 500/7680/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/7680/24 пров. № А/857/7784/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року (судді Грицюка Р.П. за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у м. Тернопіль повний текст рішення складено 04.02.2025) у справі № 500/7680/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.12.2024 р. №45 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 20.06.1990 по 27.11.2024 в органах податкової служби до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію згідно із Законом України Про державну службу, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу та здійснити нарахування (перерахунок) такої пенсії з 06.12.2024 з урахуванням довідок Головного управління ДПС у Тернопільській області про складові заробітної плати від 28.11.2024 за №№717/5/19-00-10-31, 718/5/19-00-10-31.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.12.2024 року № 45 про відмову у перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на пенсію згідно із Законом України Про державну службу, періоди роботи ОСОБА_1 на посадах в органах державної податкової служби з 20.06.1990 по 31.03.2006, з 03.04.2006 по 27.11.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" та здійснити відповідний перерахунок такої пенсії з 28.11.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України від 16 грудня 1993 року за № 3723-XII Про державну службу (далі - Закон 3723). З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року за № 889-VIII Про державну службу (далі - Закон № 889), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Вважає, що робота в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи державних службовців.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.11.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатом розгляду вказаної заяви та доданих документів Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 06.12.2024 №45 про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України Про державну службу та вказав, що за даними трудової книжки ОСОБА_1 працювала на різних посадах в органах податкової інспекції, проте робота на зазначених посадах не зараховується до її стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки віднесення посад державних службовців до відповідних категорій здійснюється відповідно до статті 25 Закону України Про державну службу, якою посади працівників органів державної податкової служби не передбачені.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Даним законом, зокрема, визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу (далі - Закон №3723-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.

Аналогічного правового висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.

Щодо обчислення стажу державної служби, то пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Статтею 46 Закону № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1984 ОСОБА_1 з 20.06.1990 по 31.03.2006, 03.04.2006 по 27.11.2024 працювала на різних посадах в органах державної податкової служби (арк. справи 8-15), що підтверджується записами в трудовій книжці.

На підтвердження трудової діяльності позивачки в органах державної податкової служби з прийняттям присяги державного службовця, присвоєнням персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться наступні записи про її роботу в органах державної податкової служби: - 20.06.1990 призначена на посаду головного державного податкового інспектора Збаразької державної податкової інспекції в порядку переведення (запис у трудовій книжці №8); - 06.10.1992 переведена на посаду головного державного ревізора інспектора (запис у трудовій книжці №9); - 15.09.1993 згідно нової організаційної структури переведена на посаду начальника відділу зборів та стягнень податків з фізичних осіб (запис у трудовій книжці №10); - 12.01.1995 прийняла присягу державного службовця (запис у трудовій книжці №11); - 26.11.1996 у зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції по Збаразькому району і утворенням державної податкової адміністрації у Збаразькому районі переведена на посаду начальника відділу справляння податків з фізичних осіб (запис у трудовій книжці №12); - 01.04.1997 присвоєно звання радник податкової служби ІІІ рангу (запис у трудовій книжці №13); - 17.02.1998 Державна податкова адміністрація у Збаразькому районі перейменована в державну податкову інспекцію в Збаразькому району (запис у трудовій книжці №14); - 10.04.1998 призначена на посаду начальника відділу оподаткування фізичних осіб (запис у трудовій книжці №15); - 06.11.1998 у зв`язку із ліквідацією державної податкової інспекції у Лановецькому районі і утворенням Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції призначена на посаду начальника відділу оподаткування фізичних осіб Збаразької МРДПІ (запис у трудовій книжці №16); - 09.06.2000 призначена на посаду начальника відділу справляння податків з фізичних осіб Управління оподаткування фізичних осіб Збаразької МРДПІ (запис у трудовій книжці №17); - 03.07.2000 переведена на посаду начальника відділу оподаткування фізичних осіб Збаразької МРДПІ (запис у трудовій книжці №18); - 01.08.2004 у зв`язку з реорганізацією Збаразької МРДПІ призначена на посаду заступника начальника відділу оподаткування фізичних осіб Збаразької МРДПІ (запис у трудовій книжці № 19); - 15.12.2004 у зв`язку із перейменуванням Збаразької МДПІ у Кременецьку МДПІ призначена на посаду головного державного податкового інспектора сектору оподаткування фізичних осіб та масово-роз`яснювальної роботи Збаразького відділення Кременецької МДПІ (запис у трудовій книжці № 20); - 01.02.2005 у зв`язку із змінами в штатному розписі переведена на посаду завідувач сектору оподаткування фізичних осіб та масово-роз`яснювальної роботи Збаразького відділення Кременецької МДПІ з кадрового резерву (запис у трудовій книжці № 21); - 01.09.2005 переведена на посаду державного податкового інспектора сектору реєстрації та обліку платників податків Збаразького відділення Кременецької МДПІ (запис у трудовій книжці № 22); - 31.03.2006 у зв`язку із реорганізацією Кременецької МДПІ, звільнена в порядку переводу у Збаразьку МДПІ на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП (запис у трудовій книжці № 23); - 03.04.2006 призначена в порядку переведення на посаду головного державного податкового інспектора сектору реєстрації та обліку платників податків Збаразької МДПІ з кадрового резерву (запис у трудовій книжці № 24); - 01.03.2012 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.2011 року №981 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби та у зв`язку з реорганізацією Збаразької МДПІ шляхом перетворення у Збаразьку МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби призначена в порядку переведення на посаду головного державного податкового інспектора відділу інформатизації та обліку платників податків (запис у трудовій книжці № 25); - 03.07.2013 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №229 Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів та у зв`язку із реорганізацією Збаразької МДПІ Тернопільської області ДПС шляхом приєднання до Збаразької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області призначена на посаду головного державного інспектора відділу УТ та обліку платників Збаразької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та присвоєно 13 ранг державного службовця (запис у трудовій книжці № 26); - 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної служби ІІІ рангу (запис у трудовій книжці № 27); - 05.01.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 Про утворення територіальних органів ДФС та визнання такими, що втратили чинність деяких актів КМ України та у зв`язку із реорганізацією Збаразької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Тернопільській області шляхом приєднання до Збаразької ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області переведена на посаду головного державного інспектора відділу реєстрації платників та електронних сервісів Збаразької ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області (запис у трудовій книжці № 28); - 18.02.2016 переведена на посаду головного державного інспектора відділу обслуговування платників (запис у трудовій книжці № 29); - 16.05.2016 звільнена з посади головного державного інспектора відділу обслуговування платників Збаразької ОДПІ в порядку переведення у Кременецьку ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, п. 5 ст. 36 КЗпП України (запис у трудовій книжці №30); - 17.05.2016 у зв`язку з реорганізацією Збаразької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області шляхом приєднання до Кременецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області призначена в порядку переведення на посаду головного державного інспектора сектору обслуговування платників Збаразького відділення Кременецької ОДПІ (запис у трудовій книжці № 31); - 02.06.2017 переведена на посаду головного державного інспектора на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 . Збаразького відділення Кременецької ОДПІ (запис у трудовій книжці № 32); - 01.11.2017 переведена на посаду головного державного інспектора Збаразького відділення Кременецької ОДПІ (запис у трудовій книжці № 33); - 26.09.2018 звільнена в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДФС у Тернопільській області відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України Про державну службу, пункту 5 частини 1 статті 36 КЗпП України (запис у трудовій книжці № 34); - 27.09.2018 призначена в порядку переведення на посаду старшого державного інспектора Збаразької державної податкової інспекції Кременецького управління (запис у трудовій книжці № 35); - 04.06.2019 призначена в порядку переведення на посаду головного державного інспектора Збаразької державної податкової інспекції Кременецького управління, як переможця конкурсу (запис у трудовій книжці № 36); - 15.08.2019 звільнена з роботи у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України Про державну службу та п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (запис у трудовій книжці № 37); - 16.08.2019 призначено в порядку переведення на посаду головного державного інспектора Збаразької державної податкової інспекції Кременецького управління (запис у трудовій книжці № 38); - 16.08.2019 присвоєно 6 ранг державного службовця (запис у трудовій книжці № 39); - 03.09.2020 переведено на посаду головного державного інспектора Збаразької державної податкової інспекції (запис у трудовій книжці № 40); - 21.12.2020 звільнена у порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України Про державну службу (запис у трудовій книжці № 41); - 22.12.2020 призначено в порядку переведення на посаду головного державного інспектора Збаразької державної податкової інспекції (запис у трудовій книжці № 42); - 27.11.2024 припинено державну службу та звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штатного розпису Головного управління ДПС у Тернопільській області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу (запис у трудовій книжці № 43).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах був Закон України від 04.12.1990 №509-XII Про державну податкову службу в Україні (далі - Закон №509-XII), а в подальшому з 12.08.2012 Податковий кодекс України.

Статті 1, 6 Закону №509-XII на момент прийняття позивача до органів державної податкової служби передбачали, що державна податкова служба в Україні створюється при Міністерстві фінансів України у складі Головної державної податкової інспекції України та державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах. Видатки на утримання державних податкових інспекцій визначаються Радою Міністрів Української РСР і фінансуються з республіканського бюджету.

У подальшому визначено, що посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята та шоста статті 15 цього Закону).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання і які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Крім того, за нормами пункту 342.4 статті 342 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної податкової служби є державними службовцями.

Стаття 1 Закону № 3723-XII визначала, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (частина друга статті 2 Закону № 3723-XII).

Водночас абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VІІ. Абзацами першим-третім пункту 2 цього Порядку передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Таким чином, наведені положення законодавства передбачали і передбачають зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби до стажу державного службовця, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 20.06.1990 по 31.03.2006, з 03.04.2006 по 27.11.2024 на різних посадах в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.12.2024 № 45 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним та скасовано правильно.

Як зазначено вище, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 (справа №21-275а13) та у постанові від 22.10.2013 (справі 21-340а13) виснував, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а та від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивачки, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 20.06.1990 по 31.03.2006, з 03.04.2006 по 27.11.2024 на різних посадах в органах державної податкової служби.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Апелянт вказує, про те, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Однак колегія суддів такий висновок не приймає та вважає за необхідне навести висновок Верховного Суду, викладений, зокрема у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №227/3208/16-а, відповідно до якого визначено, що повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

У той же час, відповідно до висновків Верховного Суду, викладеним у постановах від 12 вересня 2019 у справі №0640/4248/18 та від 08 листопада 2019 у справі №420/914/19, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 500/7680/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

С.М. Шевчук

Повний текст постанови складено 23.07.2025