Справа № 160/7435/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2025 року Справа № 160/7435/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представника позивача представника відповідача Пащенко В.І. Пашко Є.О.
В обґрунтування позовної заяви, з урахуванням заяви про зміну підстав позову шляхом їх доповнення від 21 квітня 2025 року, позивач зазначив, що висновки перевіряючих про недоведеність фактів, що роботи, які виконує підприємство, а саме: наплавка та механічна обробка після наплавки, наплавка та проточка, роботи по механічній обробці, розпресовка, запресовка, висвердлювання отворів, виготовлення лопаті (з матеріалу замовника), виготовлення заготовки лопаті (з матеріалу замовника, порізка), виготовлення редуктору червячного (нарізка черв`ячного приводу, нарізка шпоночного паза), збирання, проточка, гибка кронштейну, гибка распорки, передбачають використання вищевказаного металопрокату, зроблені не на підставі повноважень та не у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач наголошує, що ним не було допущено завищення собівартості реалізованої готової продукції внаслідок списання у виробництво матеріалів (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труба в асортименті, швелер в асортименті) на загальну суму 21 936 969,0 грн, в т.ч.: за ІІ півр. 2019 року 1 639 293 грн.; за 2020 рік 1 283 524 грн.; за 2021 рік 5 185 360 грн.; за 2022 рік 3 495 560 грн.; за 2023 рік 7 001 020 грн.; за 9 міс. 2024 року 3 332 212 грн., у зв`язку з чим відсутній факт: заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності у сумі 18 604 757 грн.; заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 387 394 грн. На думку позивача висновки відповідача про заниження задекларованого показника в ряд. 4.1 «Нарахування податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 статті 199 ПКУ за операціями, що оподатковуються за основною ставкою» на загальну суму 4 387 394 грн, в т.ч. по періодах: за грудень 2019 року на суму 327 859 грн., за грудень 2020 року на суму 256 705 грн., за грудень 2021 року на суму 1 037 072 грн., за грудень 2022 року на суму 699 112 грн., за грудень 2023 року на суму 1 400 204 грн., за вересень 2024 року на суму 666 442 грн., у зв`язку з чим збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні» на 5 484 242,50 грн., не ґрунтуються на вимогах закону.
Крім того, позивач вважає, що відповідачем безпідставно визначено у Акті від 30.12.2024, що позивачем передано в оренду майно «виробнича будівля ремонтно-монтажного цеху літ. "О" загальною площею по зовнішньому виміру 8850,0 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9», оскільки згідно Договору № 11/22 оренди виробничого приміщення від 01.11.2022, який надавався перевіряючим до перевірки, ТОВ «РЕМГІРМАШ» (орендодавець) передав в орендне користування ТОВ «НВО «БІЗНЕСПРОМГРУП» (орендар) за плату частину виробничого приміщення ремонтно-монтажного цеху літ. "О" площею 200,00 кв.м., розташованого за адресою: Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9. Тобто різниця у площі, яка фактично передана в оренду позивачем та тією площею, яку зазначив відповідач під час визначення розміру податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачують юр/особи, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Дніпропетровська область Кривий Ріг)» становить 8650,00 кв.м.
Ухвалою від 14 березня 2025 року суд відкрив провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.04.2025 року об 11:00., 24.04.2025 року об 11:30 год., 20.05.2025 року о 13:00 год.
Відповідачем 08 травня 2025 року направлено до суду свої заперечення проти позовних вимог з урахуванням заяви про зміну підстав позову шляхом їх доповнення від 21 квітня 2025 року, у формі письмових пояснень, відповідно до змісту яких відповідач вважає висновки перевірки обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що винесені на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ухвалою від 20 травня 2025 року суд задовольнив частково клопотання представника позивача про виклик свідків та викликати у судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Наступні судові засідання суд призначив на 24.06.2025 року об 11:30 год., 03.07.2025 року о 12:00 год.
Судом 03 липня 2025 року було допитано у якості свідка ОСОБА_1 , який повідомив суду, що сировина металопрокату (арматура, круг, кутник, лист г/к, набори г/к, труба, швелер) використовуються як допоміжні матеріали для приведення готової продукції до стандартів якості шляхом їх наплавлення, розплавлення та лиття у пустоти, заплавлення дефектів методом електро- і дугової зварки (фактичне усунення дефектів лиття: виправлення пустот, нерівностей, геометричних розмірів литьових відливок методом заливки і зварки металу за допомогою газозварки і електрозварки), що виникають в процесі виробництва та ремонту.
Представник позивача в судовому засіданні 03 липня 2025 року відмовилась від допиту свідка ОСОБА_2 , посилаючись на неможливість забезпечення його явки до суду через стан здоров`я (онкологічне захворювання).
Ухвалою від 03 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 160/7435/25 та ухвалив розпочати розгляд справи по суті. Призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні 10 липня 2025 року о 13:30 год.
Заслухавши пояснення сторін та показання свідка ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 5117-п від 15.11.2024 «Про проведення документальної планової перевірки ТОВ «РЕМГАРМАШ», позивача включено до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2024 рік.
ТОВ «РЕМГІРМАШ» 12.02.2025 отримало акт документальної планової виїзної перевірки ТОВ «РЕМГІРМАШ» від 30.12.2024 № 4210/04-36-07-14-04/37861325 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «РЕМГАРМАШ» (код ЄДОРОУ 37861325) з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фордів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством за період з 01.07.2019 по 30.09.2024», згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення:
- п. 44.1 ст. 44, п,п 134.1.1, п. 134.1 ст.134 ПК України, частина статті 3, частина 1, 2, 3 статі 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, порушені П(С)БО 9 «Запаси», П(С)БО № 16 «Виграти», пункт 1.2 статті 1, пупки 2,1, 2,2, 2.14, 2.15 статі 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», що призвело до заниження податку на прибуток за період 01.07.2019 по 31.12.2023 на загальну суму 3 298 475,00 грн, в тому числі: за II півріччя 2019 року 295 073,00 грн., за 2020 рік 231 035,00 грн., за 2021 рік 933 365 грн., за 2022 рік 566 877, грн., за 2023 рік 1 272 125,00 грн, та зменшення від`ємного значення з податку на прибуток на загальну суму 279 899,00 грн, и т.ч. за 2023 рік 279 899,00 грн. (п. 1 резолютивної частини акту);
- пп, «г» п.198.5 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п.189.1 ст. 189, п.188.1 ст.188 ПК України, за період з 01.07.2019 по 30.09.2024 донараховано податок на додану вартість на загальну суму 4 387 394,00 грн. в т.ч. і періодах: за грудень 2019 року на суму 327 859,00 грн., за грудень 2020 року па суму 256705 грн., за грудень 2021 раку на суму 1 037 072,00 грн., за грудень 2022 року на суму 699 112,00 грн., за грудень 2023 року на суму 1 400 204,00 грн., за вересень 2024 року на суму 666 442,00 грн. (п. 3 резолютивної частини акту);
- п. 198.5 ст. 198, п. 201 ст. 201 ПК України, підприємством не складені та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкові накладні по операціях, шо не є господарською діяльністю платника податку загальну суму обсягу 21 936 969,00 грн., н т.ч. по періодах: за ІІ півріч. 2019 року 1 639 293 грн., за 2020 рік 1 283 524,00 грн., за 2021 рік 5 185 360,00 грн., за 2022 рік 3 495 560,00 грн., за 2023 рік 7 001 020,00 грн. (п. 4 резолютивної частини акту);
- пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270, пп. 271.1. п. 271.1 ст.271, п.289.1 ст.289, п.289.3 ст.289 пп.14.1.125 п.14.1 ст.14 ПК України, занижено плата податку на землю на 2 994 109,27 грн. (п. 6 резолютивної частини акту);
- п.286.2 ст. 286, п. 49.18 ст.49 ПК України, неподанням декларації з плати за землю за 2024 рік (п. 7 резолютивної частини акту);
- пп. 266.3.1 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, донараховано (збільшено) грошове зобов`язання з податку на нерухоме маймо на загальну суму 58 328,80 грн., в тому числі періодам: за 4 квартал 2019 року на суму 13 444,36 грн., за 4 квартал 2020 року на суму 12 959,91 грн., за 4 квартал 2021 року на суму 1 188,25 грн., за 4 квартал 2022 року на суму 1 645,58 грн., за 4 квартал 2023 року на суму 26 264,00 грн., за 3 квартал 2024 року на суму 2 826,70 грн. (п. 8 резолютивної частини акту);
- пп. 266.7.5 п.266.7 ст. 266 ПК України, не подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік (п. 9 резолютивної частини акту).
На підставі акту № 4210/04-33-07-14-04/37861325 від 30.12.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення, які позивач отримав засобами поштового зв`язку 28.02.2025:
Позивач не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, заяві про зміну підстав позову, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов та додаткових поясненнях, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Перевіркою повноти декларування ТОВ «РЕМГІРМАШ» показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за перевіряємий період з 01.07.2019 по 30.09.2024 встановлено заниження фінансового результату до оподаткування у сумі 18604757 грн, в тому числі: за ІІ півр. 2019 року 1639293 грн.; за 2020 рік - 1283524 грн.; за 2021 рік - 5185360 грн.; за 2022 рік - 3495560 грн.; за 2023 рік - 7001020 грн.
Перевіркою задекларованих у рядку 04 Декларацій за період з 01.07.2019 по 31.12.2023 встановлено наступне: ТОВ «РЕМГІРМАШ» задекларовано об`єкт оподаткування 1 650 330 грн. в т.ч.: за ІІ півріччя 2019 року 734 563 грн., за 2020 рік 982 351 грн., за 2021 рік 559 556 грн., за 2022 рік - (-346 241) грн., за 2023 рік - (-279 899) грн.
Перевіркою задекларованих платником податків показників рядка 04 Декларацій «Об`єкт оподаткування» при проведені перевірки збільшено за період з 01.07.2019 по 31.12.2023 на 18950998 грн. в тому числі: за ІІ півріччя 2019 року 1639293 грн. за 2020 рік 1283524 грн., за 2021 рік 5185360 грн., за 2022 рік 3495560 грн., за 2023 рік 7347261 грн. в т.ч. зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 279899,00 грн.
Відповідно до наданих первинних документів, попередніх калькуляцій вартості виробництва продукції за липень 2019, грудень 2019, даних ЕРПН встановлено, що ТОВ «РЕМГІРМАШ» здійснює діяльність з ремонту і технічному обслуговуванню машин і устаткування промислового призначення: наплавка бабітом ексцентрика б/в дробарки, наплавка та механічна обробка після наплавки корпусу, наплавка та проточка корпусу опорно-упорного підшипника б/в млина; роботи по механічній обробці блоку, бойка, броні, важеля, валу, втулки, корпуса насоса, корпусу робочого колеса, муфти тормозної; додаткові роботи по механічній обробці; розпресовка валу, ексцентрика, зубчатого колеса, конуса, ротора, шестерні, відновлення шару, конуса, вал-шестерні, кришки барабану, натяжної вісі, підшипника; запресовка валу в конус, запресування конуса дроблення дробарки, запресовка ротора електродвигуна, запресовка валу ексцентрикового, висвердлювання отворів, виготовлення лопаті (з матеріалу замовника), виготовлення заготовки лопаті (з матеріалу замовника, порізка), виготовлення редуктору черв`ячного (нарізка черв`ячного приводу, нарізка шпоночного паза), збирання вал-шестерні, проточка корпусу опорно-упорного підшипника, проточка до креслерських розмірів вала, проточка після наплавки ексцентрика, проточка валу до під посадкове місце; гибка кронштейну, гибка распорки.
Перевіркою встановлено, що згідно наданих до перевірки бухгалтерських регістрів, а саме: журналів-ордерів по рах. 201 «Сировина та матеріали», рах.231 «Основне виробництво», рах.801 «Витрати сировини та матеріалів», попередніх калькуляцій вартості виробництва продукції в розрізі найменувань за перевіряємий період з 01.07.2019 по 30.09.2024 встановлено списання у виробництво: арматури в асортименті, круга в асортименті, кутника в асортименті, листа г/к в асортименті, набори г/к, труби в асортименті, швелери в асортименті на загальну суму 21936969,0 грн, в т.ч.: за ІІ півр. 2019 року 1639293 грн.; за 2020 рік - 1283524 грн.; за 2021 рік - 5185360 грн.; за 2022 рік - 3495560 грн.; за 2023 рік - 7001020 грн; за 9 міс. 2024 року - 3332212 грн. (термін подання декларації з податку на прибуток за 9 міс. 2024 не настав, сума списання металопрокату в розмірі 3332212 грн. не впливає на фінансовий результат за перевіряємий період).
З метою перевірки та підтвердження списання сировини та матеріалів (арматури в асортименті, круга в асортименті, кутника в асортименті, листа г/к в асортименті, набори г/к, труби в асортименті, швелера в асортименті) у виробництво (Дт 231 Кт 801, Дт 801 Кт 201) за перевіряємий період з 01.07.2019 по 30.09.2024, в ході перевірки підприємству було надано запит №4 від 16.12.2024 щодо надання: Калькуляції виробничої собівартості готової продукції в розрізі її видів за весь перевіряємий період; Помісячних звітів виробництва в розрізі матеріально-відповідальних осіб; Помісячних актів про списання сировини та матеріалів для виробництва готової продукції; Технологічної документації щодо послідовності та змісту технологічних операцій, які виконуються для переробки заготовок в готові вироби; Креслення, карти ескізів, ДСТУ, тощо; Договорів з покупцями, специфікацій, замовлення покупців, тощо.
При цьому відповідачем зроблено висновок у Акті від 30.12.2024, що відповідно до наданих попередніх калькуляцій виробничої собівартості готової продукції в розрізі її видів за липень 2019 року та грудень 2019 року в ході перевірки здійснено аналіз проведених робіт та встановлено, що дані роботи (крім наплавки де використовується дріт металевий) не передбачають використання металопрокату (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труба в асортименті, швелер в асортименті) (додаток № 5 до акту перевірки).
Суд критично відносить до зазначених висновків відповідача, які зроблені без реального аналізу первісної документації за весь спірний період, а шляхом аналізу попередніх калькуляцій виробничої собівартості готової продукції в розрізі її видів за липень 2019 року та грудень 2019 року, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідно до ст. 83 ПК України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Суд звертає увагу, що посилання відповідача у акті перевірки на «відкриті джерела інформації» є безпідставним, оскільки «відкриті джерела інформації» не є матеріалами, що є підставами для висновків під час проведення перевірок, в розумінні статті 83 ПК України.
Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.
Відповідно до статей 4, 14, 18 Закону України «Про державну статистику» та пункту 4 Положення про Державну службу статистики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2014 року № 481 (зі змінами), ураховуючи положення статей 80, 81, 95 Цивільного кодексу України, частини восьмої статті 19 та статті 55 Господарського кодексу України, з метою подальшого вдосконалення державного статистичного спостереження щодо показників короткотермінової статистики виробництва промислової продукції за видами й отримання повної, всебічної та об`єктивної статистичної інформації, Державною службою статистики України затверджувались форми державного статистичного спостереження № 1-П (місячна) «Звіт про виробництво промислової продукції за видами» на кожен рік.
Судом встановлено, що позивачем подавались Звіти про виробництво промислової продукції за видами (форма № 1-П), проте, дані звіти є не первинними фінансово-господарськими, бухгалтерськими чи іншими документами, які можуть бути використаними податковою службою під час перевірки платника податків, оскільки не є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Матеріалами справи та поясненнями свідка підтверджено факт використання металопрокату (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труба в асортименті, швелер в асортименті) у виробництві та ремонті продукції, в тому числі, документами щодо складського обліку залишків матеріалів (сировини).
Проаналізувавши висновки перевірки судом встановлено, що перевіряючими не виявлено розбіжності між кількістю списаної сировини (за даними оборотно-сальдової відомості по кредиту рахунку 20 «Сировина») та кількістю сировини необхідної для виробництва продукції за даними оборотно-сальдової відомості по дебету рахунку 26 «Готова продукція». Перевіркою не встановлено порушень щодо ведення бухгалтерського обліку та нереальності операцій з питання придбання позивачем металопрокату (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труба в асортименті, швелер в асортименті), як і не встановлено обставин наявності залишків даної сировини (матеріалів) на складах позивача, що нівелює висновкам перевіряючих про невикористання металопрокату (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труба в асортименті, швелер в асортименті) у виробництві продукції, ремонті обладнання.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
До матеріалів справи позивачем долучено попередні калькуляції, які надавались підприємством до перевірки, на зазначені документи, в тому числі, посилався свідок ОСОБА_1 під час допиту, проаналізувавши зазначені документи суд приходить до висновку про підтвердження факту отримання матеріалів, їх використання, оприбуткування залишків (відходів) труби, арматури, листа, круга, кутника (крім стружки, яка утворюється при механічній обробці).
За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу
Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Зі змісту ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) випливає, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.
Отже, підприємство самостійно здійснює власну господарську діяльність і задля досягнення її мети - економічних і соціальних результатів та одержання прибутку - на свій розсуд визначає необхідні для цього умови.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Крім того, незначні помилки в оформленні окремих документів не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 по справі № 813/947/18.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
Вирішуючи податкові спори, суд керується презумпцією добросовісності платника, яка резюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, установлених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди, є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться в таких документах. Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами.
Аналогічні висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 27.04.2022 у справі № 200/5932/19-а.
Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та заслухавши показання свідка, суд приходить до висновку про доведеність позивачем фактів, що роботи, які виконує підприємство, а саме: наплавка та механічна обробка після наплавки, наплавка та проточка, роботи по механічній обробці, розпресовка, запресовка, висвердлювання отворів, виготовлення лопаті (з матеріалу замовника), виготовлення заготовки лопаті (з матеріалу замовника, порізка), виготовлення редуктору червячного (нарізка черв`ячного приводу, нарізка шпоночного паза), збирання, проточка, гибка кронштейну, гибка распорки, передбачають використання вищевказаного металопрокату. У зв`язку з чим, висновки суб`єкта владних повноважень про завищення позивачем собівартості реалізованої готової продукції внаслідок списання у виробництво матеріалів (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труба в асортименті, швелер в асортименті) на загальну суму 21936969,0 грн, в т.ч.: за ІІ півр. 2019 року 1639293 грн.; за 2020 рік 1283524 грн.; за 2021 рік 5185360 грн.; за 2022 рік 3495560 грн.; за 2023 рік 7001020 грн.; за 9 міс. 2024 року 3332212 грн., не є обґрунтованими.
Судом не встановлено факту ані заниження позивачем фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності у сумі 18 604 757 грн., ані заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 4 387 394 грн.
З огляду на викладене, суд не погоджується з висновками перевіряючих про необхідність зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток позивача за звітний 2023 рік на 279 899,00 грн.
Відповідно опису порушення наведеного вище, пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 розділу V Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 розділу V Кодексу платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 розділу V Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 розділу V Кодексу).
Пунктом 189.1 статті 189 розділу V Кодексу встановлено, що у разі нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 розділу V Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 розділу V Кодексу база оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та не може бути нижче: за операціями з постачання товарів/послуг - ціни придбання таких товарів/послуг; за операціями з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг - звичайних цін; за операціями з постачання необоротних активів - балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
За період з 01.07.2019 по 30.09.2024 ТОВ «РЕМГІРМАШ» задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 38 748 116 грн.
У п. 3.1.2.1 Акту від 30.12.2024 вказано, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.07.2019 по 30.09.2024 встановлено їх заниження на загальну суму 4387394 грн, в тому числі по періодах: за грудень 2019 року на суму 327859 грн., за грудень 2020 року на суму 256705 грн., за грудень 2021 року на суму 1037072 грн., за грудень 2022 року на суму 699112 грн., за грудень 2023 року на суму 1400204 грн., за вересень 2024 року на суму 666442 грн.
Таким чином, відповідач вважає, що безпідставно списаний у виробництво металопрокат (арматура в асортименті, круг в асортименті, кутник в асортименті, лист г/к в асортименті, набори г/к, труби в асортименті, швелера в асортименті) на загальну суму 21936969,0 грн, в т.ч.: за ІІ півр. 2019 рік 1639293 грн.; за 2020 рік - 1283524 грн.; за 2021 рік - 5185360 грн.; за 2022 рік - 3495560 грн.; за 2023 рік - 7001020 грн; за 9 міс. 2024 року - 3332212 грн., вважається використаним в операціях, що не є господарською діяльністю ТОВ «РЕМГІРМАШ». У зв`язку із зазначеним, на думку відповідача підприємство повинно було нарахувати «компенсуючі» податкові зобов`язання (ПЗ) в сумі 4387394 грн. відповідно до п.п. «г» п.198.5 ст. 198 ПК України.
Проаналізувавши зазначені доводи відповідача судом встановлено, що дані висновки перевіряючих про порушення ТОВ «РЕМГІРМАШ» пп. «г» п.198.5 ст.198, п.198.3 ст.198, п.189.1 ст.189, п.188.1 ст.188 ПК України обґрунтовані порушеннями, наведеними у розділі 3.1.1.1 Акту від 30.12.2024, які суд визнав протиправними та необґрунтованими.
Отже, суд не погоджується з позицією відповідача про заниження позивачем задекларованого показника в ряд. 4.1 «Нарахування податкових зобов`язань» відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 статті 199 ПКУ за операціями, що оподатковуються за основною ставкою» на загальну суму 4387394 грн, в т.ч. по періодах: за грудень 2019 року на суму 327859 грн., за грудень 2020 року на суму 256705 грн., за грудень 2021 року на суму 1037072 грн., за грудень 2022 року на суму 699112 грн., за грудень 2023 року на суму 1400204 грн., за вересень 2024 року на суму 666442 грн., у зв`язку з чим збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні» на 5484242,50 грн.
У п. 3.2 Акту від 30.12.2024 вказано, що за період з 01.07.2019 по 30.09.2024 ТОВ «Ремгірмаш» було користувачем земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна нараховував земельний податок за 2019, 2020, 2021, 2022 за наступні земельні ділянки:
Позивач заперечує факт того, що він є платником плати за землю.
У Акті від 30.12.2024 зазначено, що документами, які надають право на землекористування щодо:
При цьому, у Акті від 30.12.2024 відповідачем визначено, що:
- на підставі рішення учасника ТОВ «РЕМГІРМАШ» від 24.11.2020 ОСОБА_3 передав, а ТОВ «РЕМГІРМАШ» прийняло внесок до статутного капіталу ТОВ «РЕМГІРМАШ» у вигляді нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на підставі приватної власності, а саме: побутове приміщення механічного цеху літ. «Б3» площею основи 1539,5 кв.м., будівлю та побутове приміщення ковальського цеху літера «К» площею основи 608 кв.м. Всього: 2147,5 кв.м.
Згідно із пп. 14.1.147 ПК України, плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (пп. 14.1.72 та п. 269.1 ПК України); орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (пп. 14.1.136 ПК України).
У відповідності до пп. 270.1.1.3 пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України, об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування земельним податком, в тому числі, земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.
Згідно п. 286.1 ст. 286 ПУ України, підставою для нарахування земельного податку є:
а) дані державного земельного кадастру;
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);
е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПКУ власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 ПКУ).
Згідно статті 92 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України), право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV), речовим правом на нерухоме майно, похідним від права власності є право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №8005/1221/17-а (К/9901/1955/17).
Частиною 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зі змісту додаткових пояснень на адміністративний позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову вбачається, що саме наявність у власності позивачів нежитлових приміщень слугувало підставою для визначення грошових зобов`язань за платежем - земельний податок з юридичних осіб.
Вказане протирічить приписам податкового законодавства, оскільки обов`язок сплати цього податку виникає у позивача виключно з моменту державної реєстрації права власності або користування на таку земельну ділянку.
При цьому, відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Суд критично відноситься до довідки Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради від 17.02.2016 № 390, яка отримана не в порядку перевірки позивача і датована 2016 роком, тобто дата даної довідки на вісім років та більш ніж десять місяців передує даті проведення перевірки позивача.
Відповідно до частини першої статті 193 Земельного кодексу України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.
Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до статті 194 Земельного кодексу України, є необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка - це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
Судом встановлено, що у акті перевірки відповідачем визначено, що нормативно-грошова оцінка земель не проведена.
Згідно з п.20 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 р. № 1147, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою, форму якої наведено в додатку 16, що подається в електронній або паперовій формі, як витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за формою згідно з додатком 17.
У разі розташування земельних ділянок у межах кількох оціночних районів та/або адміністративно-територіальних одиниць, та/або категорій лісів нормативна грошова оцінка таких земельних ділянок визначається як сума нормативних грошових оцінок їх частин, що розташовані у відповідних землеоціночних районах та/або адміністративно-територіальних одиницях, та/або категоріях лісів.
Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру.
У разі відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що унеможливлює автоматичну видачу витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок із використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру, такий витяг оформляється протягом трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви із наявної технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за підписом працівника відповідного територіального органу Держгеокадастру, до посадових обов`язків якого належить надання зазначених витягів.
У разі подання заяви в електронній формі витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок або мотивована відмова в наданні такого витягу видається в електронній формі за допомогою технічних засобів електронних комунікацій накладенням кваліфікованого електронного підпису відповідно до вимог Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги, а за бажанням заявника може також надаватися в паперовій формі.
Так, для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.
Разом з тим, при обчисленні грошового зобов`язання, відповідачем не було використано офіційні дані Державного земельного кадастру, використання яких прямо передбачено законодавством, а було використано інформацію невідомого походження, оскільки дані для обчислення і справляння плати за землю позивачем у державному земельному кадастрі - відсутні, що в свою чергу є свідченням неналежного виконання покладених обов`язків.
Судом встановлено, що станом на час складання спірних податкових повідомлень - рішень, договір оренди щодо користування вищевказаною земельною ділянкою не укладено, право власності на зазначену земельну ділянку за позивачем не зареєстровано, доказів зворотного представником відповідача до суду не надано, відповідно, у позивача відсутній обов`язок зі сплати земельного податку з юридичних осіб за 2019, 2020, 2021, 2022 роки.
У Акті перевірки відповідачем зазначено, що позивачем порушено п.49.18 ст.49 ПК України з питання своєчасності подання декларацій з плати за землю встановлено: не подання декларацій з плати за землю за 2023, 2024 роки.
З огляду на те, що судом не визнано обов`язку позивача зі сплати земельного податку з юридичних осіб, суд вважає протиправними висновки відповідача про обов`язок позивача подати декларації з плати за землю за 2023, 2024 роки, що свідчить про безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем «Земельний податок з юридичних осіб» у сумі 340,00 грн.
У п. 3.3 Акту від 30.12.2024 вказано, що в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «РЕМГІРМАШ» має на праві власності нерухоме майно:
- виробнича будівля механізованої наплавки літ. "П" загальною площею по зовнішньому виміру 1214,3 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9;
- виробнича будівля механізованого цеху літ. "Б" загальною площею по зовнішньому виміру 3947,5 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9;
- виробниче побутове приміщення механізованого цеху літ. "Б 3" загальною площею по зовнішньому виміру 1539,5 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9;
- виробнича будівля та побутове приміщення ковальського цеху літ. "К" загальною площею по зовнішньому виміру 608,0 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9;
- виробнича будівля ремонтно-монтажного цеху літ. "О" загальною площею по зовнішньому виміру 8850,0 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9,
вказане майно надавалось в оренду протягом перевіряємого періоду.
Відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Законом України від 16.01.2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон № 466), який набрав чинності 23.05.2020 внесено зміни, зокрема, до п. п. «є» п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України і пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України мав наступний зміст:
«Не є об`єктом оподаткування:
будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».
В той же час, до внесення змін згідно Закон № 466 пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України мав наступний зміст:
«Не є об`єктом оподаткування:
будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств».
Таким чином, положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у пункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств є проявом негативної дискреції податкового органу та зумовлює нерівність суб`єктів господарювання, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Конструкція вказаної правової норми виключає поширювальне тлумачення умов застосування досліджуваної податкової пільги. Достатньою підставою для звільнення від оподаткування є специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості. При цьому, будь-яких інших умов (застережень) для застосування відповідної податкової пільги (наприклад: використання будівлі з метою провадження виробничої діяльності, використання будівлі спеціальним суб`єктом тощо) вказана норма не містить. Якщо інші податкові пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки можуть передбачати декілька умов застосування пільги (наприклад: наявність специфічного об`єкта та спеціального суб`єкта, що їх використовує (пункт «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України); наявність спеціального суб`єкта та використання в порядку реалізації специфічної діяльності (пункт «и» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) тощо, то в аспекті будівель промисловості умова для застосування одна - наявність спеціального статусі в будівлі, як будівлі промисловості.
Судом встановлено, що згідно Договору № 11/22 оренди виробничого приміщення від 01.11.2022, ТОВ «РЕМГІРМАШ» (орендодавець) передав в орендне користування ТОВ «НВО «БІЗНЕСПРОМГРУП» (орендар) за плату частину виробничого приміщення ремонтно-монтажного цеху літ. "О" площею 200,00 кв.м., розташованого за адресою: Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9.
З огляду на викладене, висновки викладені у акті перевірки про частині того, що позивачем передано в оренду майно «виробнича будівля ремонтно-монтажного цеху літ. "О" загальною площею по зовнішньому виміру 8850,0 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9» є протиправними, оскільки фактична плаща, передана в оренду становить 200 кв.м.
Суд не погоджується з доводами відповідача, що у випадку якщо в оренду підприємством надається частина площ об`єктів, то позбавлення права на користування податковою пільгою стосується всієї площі будівель та споруд, частина яких надається в оренду, оскільки зазначена позиція порушує принцип балансу інтересів сторін.
У Акті перевірки вказано, що період протягом якого ТОВ «РЕМГІРМАШ» надавало в оренду вищезазначені приміщення це з 2019 року по 2024 рік, в той же час, дані приміщення є будівлями промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислового підприємства, основний вид діяльності якого основний вид діяльності 33.12 - Ремонт i технічне обслуговування машин i устаткування промислового призначення, у зв`язку з чим у період з 2019 року по 23.05.2020, вони не були об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу вимог пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції чинній до 23.05.2020.
Відповідно до п/п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
При цьому, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 зазначила, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачують юр/особи, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Дніпропетровська область Кривий Ріг)» по об`єктам промисловості, які передавались в оренду за період з 2019 року по 23.05.2020, а також щодо об`єкту «виробнича будівля ремонтно-монтажного цеху літ. "О" загальною площею по зовнішньому виміру 8850,0 кв. м. за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Широківське шосе, буд.9», реальна площа якого передана в оренду 200,00 кв.м., а не 8850,0 кв. м., є безпідставним.
У Акті перевірки відповідачем визначено, що в порушення пп. 266.7.5 п.266.7 ст. 266 ПК України ТОВ «РЕМГІРМАШ» не подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.
З огляду на зазначені вище висновки суду, вимоги відповідача щодо подання позивачем податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, не ґрунтуються на нормах чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, оскільки відповідно до пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ТОВ «РЕМГІРМАШ» не мав об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок про задоволення позовної заяви.
Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 24 224,00 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні 00 копійок),
Сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 24 224,00 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 липня 2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук