Справа № 522/11025/25-Е
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 522/11025/25-Е

Перша інстанція: суддя Домусчі Л.В.,

повний текст судового рішення

складено 18.06.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області (далі відповідач), в якому просив:

- скасувати постанову серії ПН МОД №011989 від 17.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, винесеною з допущенням порушення прав, оскільки позивача було затримано та позбавлено права отримати правову допомогу адвоката, не враховано того, що позивач не володіє українською мовою та потребував послуг перекладача та захисника. Крім того постанова прийнята без наявних для того підстав і є незаконною. В постанові та в протоколі вказано, що позивач отримав їх копії, однак позивач суті документів не розумів, а підписи поставив на вимогу посадових осіб ДМС, копії документів були отримані стороною позивача лише 08.05.2025 року у відповідь на адвокатський запит. Позивач вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було враховано всіх обставин справи, а саме, що позивач проживає легально на території України з 2021 року, віза на перебування в Україні тоді не вимагалась, позивач звертався за захистом в Україні, отримав відмову. У подальшому позивач самостійно звернувся до ГУ ДМС в Одеській області де мав узгодити своє добровільне повернення в третю країну. Тобто умислу вчиняти правопорушення у позивача не було.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 18.06.2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації та 25.11.2021 року вибув в бік російсько-українського кордону, який перетнув поза пунктом пропуску з території Брянської області РФ - 27.11.2021 року.

Позивач народився у місті Стерлітамаке, Республіки Башкортостан, РФ, часто стикався з беззаконням влади та свавілля правової системи у рідному місті, переживав за майбутню долю своєї дитини.

Позивач звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області із заявою від 04.11.2022 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

24.01.2023 року начальником відділу соціальної інтеграції Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області складений висновок про визнання біженцем громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Позивача було документовано довідкою про звернення за захистом, яка неодноразово продовжувалась. 29.04.2024 року позивача було документовано довідкою про звернення за захистом від 29.04.2024 року №014136.

Рішенням Державної міграційної служби України від 04.04.2023 року №39-23 «про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» відмовлено громадянину позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/10433/23 від 26.07.2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 року, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення від 04.04.2023 року №39-23 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 року встановлено наступне:

«Окрім того, є важливим момент, що після перетину державного кордону України поза пунктом пропуску, ОСОБА_1 не звернувся без зволікань, як того вимагає стаття 5 Закону №3671-VI, до компетентного державного органу прикордонної або міграційної служба в Чернігівській або Сумській області (з ними межує Брянська область РФ) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Прибувши до міста Одеси, заявник також зволікав із зверненням про надання міжнародного захисту і звернувся майже через рік після прибуття в Україну.

Водночас, при прямій і дійсній загрозі життю особи, яка претендує на статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, звернення без зволікань до міграційного органу є виправданим такою небезпекою.

Отож, тривалість проміжків часу між нелегальним перетином кордону України та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, свідчить про відсутність в особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.»

Ухвалами Верховного Суду від 16.04.2024 року та 27.06.2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гареєв Є.Ш., на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 року у справі №420/10433/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - повернуті скаржнику.

Ухвалами Верховного Суду від 30.07.2024 року, від 28.10.2024 року, від 27.01.2025 року та від 23.04.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Гареєва Є.Ш., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 року у справі №420/10433/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

17.04.2025 року співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено громадянина РФ ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушував правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Під час здійснення перевірки щодо законності перебування в Україні громадянина РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що останній прибув до України у 2020 році по за пунктом пропуску в Сумській області. Район і місто через яке він перетнув не пам`ятає. Під час перебування в Україні громадянин РФ ОСОБА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

17.04.2025 року ГУ ДМС України в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №011891, за змістом якого 17.04.2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 було виявлено та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення м. Одеса, вул. Преображенська, 64.

17.04.2025 року головним спеціалістом ГУ ДМС України в Одеській області був розглянутий зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МОД №011989 від 17.04.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, за порушення ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. у дохід держави.

Наказом №77 Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від 17.04.2025 року «Про визнання недійсною довідки про звернення за захистом в Україні» визнано недійсною довідку про звернення за захистом в Україні серії №014136, терміном дії до 21.04.2025 року.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 17.04.2025 року про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення оскаржується позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно встановив, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні та перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Згідно ч.2 ст.203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пункт 16 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з абз.1 ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Частина 1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Таким чином, наявність дійсного паспортного документа є обов`язковою умовою законного перебування на території України іноземців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150 затверджено Порядок продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (далі - Порядок).

Згідно із п.2 Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи вразі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів уразі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи:

1) письмові заяви іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, що подаються особисто до територіального органу чи до підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (у разі їх утворення), за місцем проживання іноземця або особи без громадянства не менше ніж за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України;

2) документи, що підтверджують наявність підстав для подальшого перебування на території України;

3) паспортний документ іноземця або особи без громадянства та копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства, що містять особисті дані, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку. Особа, яка проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, а також зазначена у пункті 1-1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», може подати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо для отримання нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт збройної агресії проти України або не визнає територіальної цілісності та суверенітету України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року №68/262;

4) паспорт (паспортний документ) приймаючої сторони (фізичної особи) або представника приймаючої сторони (юридичної особи);

5) документи, що підтверджують наявність достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Після подання заяви іноземець або особа без громадянства не має права її змінити. Заявник не може відкликати заяву у разі, якщо рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування вже прийнято.

Як зазначено вище, у своїх поясненнях від 17.04.2025 року позивач зазначає, що: «... на територію України потрапив у вересні 2020 року, кордон України перетнув нелегально на кордоні Брянської області РФ та Сумської області Україна.».

Однак, згідно пояснень у особовій справі №20220D0096 позивач на питання «Коли Ви потрапили на територію України» відповів: «Наприкінці жовтня 2021 року».

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.9 Закону України «Про державний кордон»: перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів від 29.12.1995 року №1074 «Про Правила в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з країни і транзитного проїзду через її територію» визначено наступне: Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні, зобов`язані мати паспортний документ яким є документ, що підтверджує громадянство іноземця та особи без громадянства або посвідчує особу без громадянства, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, дає право виїзду за кордон і визнаний Україною. Паспортний документ реєструється у порядку, встановленому цими Правилами, і пред`являється на вимогу посадових осіб зазначених у пункті 10 цих Правил органів.

В`їзд в Україну та виїзд з України може здійснюватися: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом і за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством України.

Реєстрація в пункті пропуску через державний кордон включає в себе проставлення в паспортному документі та/або імміграційній картці іноземця чи особи без громадянства відмітки "В`їзд" ("Виїзд"), занесення відомостей про іноземця чи особи без громадянства і його паспортних даних до відповідного реєстру заповнення імміграційної картки у випадках та порядку, що визначається Адміністрацією Держприкордонслужби. Порядок проставлення та форма відмітки "В`їзд" ("Виїзд") визначається Адміністрацією Держприкордонслужби.

Отже, як було встановлено раніше, позивач перетнув кордон України нелегально та у нього відсутній відповідний паспортний документ з відповідною відміткою.

Відповідно до ч.1 ст.23 розділу ІІІ Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

З матеріалів справи слідує, що позивач є громадянином Російської Федерації.

За змістом складеної відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.203 КУпАП, полягає в перевищенні встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів.

Отже, враховуючи встановлені вище обставини того, що позивач прибуває на території України з жовтня 2021 року та на момент складення протоколу від 17.04.2025 року про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №011891 проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, а Наказом №77 Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від 17.04.2025 року «Про визнання недійсною довідки про звернення за захистом в Україні» було визнано недійсною довідку про звернення за захистом в Україні серії №014136, колегія суддів робить висновок, що під час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач правомірно виходив з того, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні та перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів.

Щодо посилань позивача на незалучення перекладача, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що протокол №МД 000308 від 17.04.2025 року містить запис про те, що ОСОБА_1 послуги перекладача не потребує.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач з текстом оскаржуваної постанови був ознайомлений в повному обсязі, про що свідчать особисті підписи, проставлені в протоколі МОД 000308 від 17.04.2025 року, в письмових поясненнях ОСОБА_1 від 17.04.0225 року, довідці про особу від 17.04.2025 року, та у рішенні ГУ ДМС в Одеській області про примусове видворення від 17.04.2025 року.

Щодо доводів представника позивача про примусове проставлення позивачем підписів, то такі доводи не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та представником позивача не підтверджено таких обставин належними та допустимими доказами.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови ГУ ДМС України в Одеській області серії ПН МОД № 011989 від 17.04.2025 року про накладення на позивача адміністративного стягнення, а відтак його позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Дана справа є справою щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272 ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька