Справа № 340/333/25
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/333/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючої-судді Казанчук Г.П., розглянувши у порядку загального позовного провадження адміністративну справу (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ФОП ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Гуру Костянтина Вікторовича, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 р. винесене Головним управління ДПС у Кіровоградській області №0000/14491/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 817475 грн. 82 коп., з яких за податковими зобов`язаннями - 616086, 26 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 201389,56 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 р. винесене Головним управління ДПС у Кіровоградській області №0000/14495/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1259558 грн.75коп. з яких за податковими зобов`язаннями - 934164,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 324895,75 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 р. винесене Головним управління ДПС у Кіровоградській області №0000/14492/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 68123,00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями - 51340,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 16782,47 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що ГУ ДПС в Кіровоградській області проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами перевірки було складено акт від 09.08.2024 №11202/11-28-24-04/ НОМЕР_1 , на підставі висновків, викладених в акті перевірки, прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Представник позивача вважає висновки податкового органу, що зафіксовані в акті перевірки та покладені в основу оскаржуваних рішень, безпідставними, а самі оскаржувані рішення - необґрунтованими, такими, що були прийняті без достатніх правових підстав та без урахування фактичних обставин. Зауважив, що ФОП ОСОБА_1 були надані контролюючому органу всі первинні документи по господарським операціям щодо підтвердження правомірності списання паливно-мастильних матеріалів, які були використані в його господарській діяльності. Неправомірним є застосування податковим органом норми витрат палива на автомобільному транспорті, які визначені в наказі Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" №43 від 10.02.1998 року (далі по тексту Наказ №43). Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника податків не обов`язково мають дорівнювати наведеним нормативам, а повинні визначатись на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником відповідних витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, як і здійснено ФОП ОСОБА_1

ГУ ДПС в Кіровоградській області (надалі відповідач) не погоджуючись із позовними вимогами, надало відзив на позов, у якому зазначено про те, що платник податків здійснював списання паливно-мастильних матеріалів з порушенням норм, визначених у Наказі №43, що призвело до завищення суми витрат платника податків у перевіряємому періоді.

Рух справи:

Ухвалою від 27.01.2025 суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі. Цією ухвалою суддя вирішила здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.02.2025.

Представником позивача в судовому засіданні подано клопотання про проведення судово-економічної експертизи.

У підготовчому судовому засіданні 24.03.2025 представник позивача просив суд залишити без розгляду подане попередньо клопотання про призначення експертизи (а.с.207 т.19).

У цьому ж судовому засіданні суд усною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача та залишив без розгляду клопотання про проведення у справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.04.2025 року.

У судовому засіданні 15.04.2025 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, а представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Усною ухвалою суду від 15.04.2025 року оголошено перерву в судовому засіданні до 29.04.2025 року.

29.04.2025 року відкладено розгляд справи на 13.05.2025 року, у зв`язку із клопотання представника позивача (а.с.222-225 т.19).

В судове засідання 15.05.2025 року сторони не з`явились, надавши суду заяви про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.230-232 т.19). У зв`язку з чим, судом згідно усної ухвали вирішено подальший розгляд справи провести в порядку письмового провадження (а.с.233 т.19).

Ухвалою суду від 09.07.2025 року витребувані додаткові докази (а.с.234-235 т.19).

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 13.11.1997 року, номер запису в реєстрі: 01006510 та згідно є платником податку на додану вартість (а.с.9-10 т.1).

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (надалі ПК України), пп.69.352 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ''Перехідні положення'' Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) та на підставі наказів ГУ ДПС у Кіровоградській області від 02.07.2024 №471-п та від 25.07.2024 №520, проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.12.2023.

За результатом проведеної перевірки складений акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 09.08.2024р. №11202/11-28-24-04/ НОМЕР_1 (надалі акт перевірки, а.с.14-41 т.1). Предметом перевірки є дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Висновками перевірки є встановлені порушення:

- пункту 177.2, 177.4.1 та 177.4.4 статті 177 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 635706,26грн, в тому числі за 2019 рік на 402779,11грн.,тза 2020 рік на 232927,15 грн., а також завищення податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2023 рік на 19620,00 грн.;

- підпункту 1.1-1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 52975,53 грн., в тому числі: за 2019 рік на 33564,93 грн., за 2020 рік на 19410,60 грн., та завищення суми податкового зобов`язання по військовому від здійснення підприємницької діяльності за 2023 рік на 1635,00грн.;

- пункту 188.1 статті 188 пункту 198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податку на додану на загальну суму 934164 грн., в тому числі за грудень 2019 року 568 749грн., за грудень 2020 року 298554 грн., за грудень 2021 року 1728 грн., за грудень 2022 року 3675 грн., за грудень 2023 року 61458 грн.

- пункту 63.3 статті 63 ПК України в частині неподання відомостей про об`єкти оподаткування за 2019 рік;

- пункту 51.1 статті 51, пункту 70.10 статті 70, пункту 119.1 статті 119, абзац «г» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в частині подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форми 1-ДФ) з недостовірними відомостями за IV квартал 2019;

- підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85 та пункту 177.10 статті 177 ПК України в частині не зберігання та ненадання на перевірку документів.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подано заперечення на акт перевірки (а.с.42 т.1), яке ГУ ДПУ в Кіровоградській області розглянуто на надано рішення про розгляд заперечення №1908/12/1-28-24-04-02 від 20.09.2024 (а.с.55-58 т.1).

ГУ ДПС в Кіровоградській області на підставі акту перевірки складені податкові повідомлення рішення від 26.09.2024 року, які оскаржені до суду:

- №0000/14491/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 817475,82 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 616086, 26 грн і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 201389,56 грн (надалі спірне рішенн-1, а.с.59-61 т.1);

- №0000/14492/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 68123 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 51340,53 грн і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 16782,47 грн (надалі спірне рішення-2, а.с. 62-64 т.1);

- №0000/14495/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 1259558,75 грн з яких за податковими зобов`язаннями 934164 грн і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 324895,75 грн (надалі спірне рішення-3, а.с.69-71 т.1).

Отже, правомірність та законність спірних рішень є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

1.Стосовно спірно спірного рішення №0000/14491/24-04, яким визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

Спірним рішенням-1 визначене податкове зобов`язання (основне) в сумі 616086,26 грн. Вказана сума податку визначене, з огляду на встановлення перевіркою завищення витрат на загальну суму 353170,47 грн, та заниження у 2023 році на 109000 грн. Отже, результатом перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу, за висновком податкового органу, є його завищення 3422701,47 грн (3531701,47 -109000,00). У зв`язку з чим, визначений податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 616086,26 грн (3422701,47 х 18).

Такі обрахунку проведені, з огляду на включено до витрат за 2019 рік 138257 літрів дизельного палива та за 2020 рік 97289 літрів дизельного палива, яке не використане позивачем у підприємницькій діяльності за зазначений період.

Таким чином перевіркою встановлено завищення витрат, а саме включення до складу витрат дизельного палива в кількості 235546 літрів, в тому числі за 2019 рік 138257 літрів, за 2020 рік 97289 літрів (враховано фактичний пробіг транспортних засобів за перевіряємий період на підставі актів списання палива (на перевірку надано щомісячні акти списання на кожний автомобіль з вказанням пробігу) та обраховано витрату палива на підставі наказу Міністерства транспорту України від 10.02.98 р. N 43).

Враховуючи вищевикладене платник податків - фізична особа ОСОБА_1 за перевіряємий період завищив витрати на придбане та використане у підприємницькій діяльності дизельне паливо на загальну суму 3926161,07 грн (без ПДВ), в тому числі за 2019 рік на 2237661,73 грн, за 2020 рік на 1688499,34 грн.

ФОП ОСОБА_1 направлено запит №1427/12/11-28-24-04-02 від 15.07.2024 року щодо надання інформації про структуру витрат за 2019-2023 роки.

ФОП ОСОБА_1 надав відповідь №10 від 22.07.2024 року якій вказав, що у 2020 році витрати на відрядження (добові) склали 716390,00 грн., у 2023 році витрати на відрядження 555000,00 грн.

Водночас, при проведенні перевірки встановлено, що фактичні витрати на відрядження у 2020 році складають 1110849,60 грн, у 2023 році складають 664000,00 грн, що підтверджується авансовими звітами, відомостями на виплату тощо. Таким чином перевіркою встановлено заниження інших витрат на загальну суму 503459,60 грн, в тому числі у 2020 році на 394459,60 грн., у 2023 році на 109000,00 грн.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу встановлено його заниження на загальну суму на загальну суму 3531701,47 грн., в тому числі за 2019 рік на 2237661,73 грн., за 2020 рік 1294039,74 грн., та завищення за 2023 рік на 109000,00 грн. Отже, результати перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу становить 342270,47 грн (22766,73 + 1294039,74 109000). Саме вказана сума є базою обрахунку суми податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності.

Водночас, суд критично ставиться до висновків податкового органу щодо заниження суми чистого оподатковуваного доходу в розмірі 3531701,47 грн (22766,73 + 1294039,74), оскільки такі доводи податкового органу ґрунтуються на обрахунку витрату палива на підставі наказу Міністерства транспорту України від 10.02.98 р. N 43, з огляду на таке.

Відповідно до вимог пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас, згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Спірним питанням у даній ситуації є норми обрахунку витрат списання на використане пальне, оскільки за позицією податкового органу, такі норми визначені у Наказі №43, натомість, позивач наголошує на тому, що ним самостійно обраховувались такі витрат, з урахуванням року випуску автомобілів, зношеності деталей цих автомобілів, що відповідно впливає на збільшення витрат пального, а також з урахуванням пори року, як то, зимовий період, коли в автомобілях використовують додатковий обігрівач, який працює на пальному, а також використання кондиціонеру в літній період, що відповідно, як наслідок також впливає на витрати пального.

ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність в сфері надання послуг по перевезенню вантажів, у якій використовує наступні транспортні засоби:

1. DAF 95XF380 - 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ;

2. DAF 95XF430 - 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

3. DAF FT XF 105.460 - 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ;

4. DAF XF 105.410Т - 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ;

5. DAF XF 105.460 - 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_6 ;

6. DAF XF 460 FTP 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_7 ;

7. MAN TGA 24.440 - 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_8 ;

8. MAN TGA 26.413 - 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_9 ;

9. MAN TGA 26.440 - 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_10 ;

10. ГАЗ -САЗ 3507 - 1989 року випуску, державний номер НОМЕР_11 ;

11. КАМАЗ 55111 - 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_12 ;

12. КАМАЗ 53202 - 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_13 ;

13. КАМАЗ 65117 030 - 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_14 ;

14. КАМАЗ 53215 - 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_15 .

Позивачем облік і списання паливно-мастильних матеріалів здійснювався на підставі подорожніх листів, товарно-транспортних накладних, що не заперечувалось податковим органом. При визначенні витрат при списанні палива слід враховувати первинні документи платника податків, а саме товарно-транспортні накладні і подорожні листи, які складались на кожен виїзд автомобіля. Усі вказані документи надавались під час перевірки, копії, яких містяться у матеріалах справи, у жодних зауважень щодо форми чи змісти цих документів, акт перевірки не містить.

Як на переконання суду, помилковим є застосування податковим органом норми витрат палива на автомобільному транспорті, які визначені в наказі Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" №43 від 10.02.1998 року (надалі Наказ №43).

Обрахунок витрат на паливно-мастильні матеріали слід здійснювати із врахуванням стану доріг, пори року (зимовий використання обігріву; літній період використання кондиціонеру) та безумовно технологічного стану автомобілю.

Суд зауважує, що положення наказу Міністерства транспорту України Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті №43 від 10.02.1998 (які були чинними на час існування відповідних правовідносин) призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації. Нормування витрат моторних олив та мастил здійснюється пропорційно до витрат палива згідно з встановленими нормативами.

Таким чином цей галузевий акт призначений для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів. Він може застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива, але разом з тим, норми списання палива на підприємстві можуть бути врегульовані внутрішніми наказами, з урахуванням технічних характеристик автомобілів, експлуатаційних норм і інших факторів.

Крім цього, суд враховує, що зазначений наказ не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. Він не є нормативно-правовим актом з питань оподаткування, не містить імперативних норм з питань оподаткування, не встановлює порушень податкового законодавства, отже, не може бути обов`язковим для визначення об`єкта оподаткування.

На думку суду, зазначене вище свідчить про відсутність у такого наказу обов`язкового характеру та вказує на можливість застосування його позивачем у господарській діяльності на власний розсуд, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.09.2020 у справі № 808/966/16.

Як встановлено судом, позивач з метою обліку пального під час здійснення господарської діяльності керувався власними нормами витрат пального, які розраховані з огляду на характеристики, технічний стан та рік випуску належних йому автомобілів, які враховують рекомендації заводів-виробників. Відтак, при нормуванні витрат ПММ та задоволення потреб рухомого складу транспортних засобів у ПММ, позивач керувався фактичними нормами витрат, розрахованими щодо кожного конкретного автомобіля, виходячи із визначених для нього показників, а витрати пального підтверджені відповідними первинними документами, що враховували навантаження та інші фактори.

Відповідно до судової практики Верховного Суду, висловленої у постановах від 28.07.2020 у справі №826/13368/15, від 08.08.2020 у справі №808/966/16, від 01.10.2019 у справі №820/2788/18, від 14.04.2020 у справі №822/2258/17, Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998, є галузевими, призначеними перед усім для цілей планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів. Вони можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Але, оскільки такий наказ не пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України, то він не може визначати права та обов`язки платників податків. У той же час витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника, що підлягають врахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов`язково мають дорівнювати цим нормативам. А відтак відповідні витрати мають визнаватися на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених відповідними розділами Податкового кодексу України.

Також суд зазначає, що наказ Міністерства транспорту України Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті №43 від 10.02.1998 втратив чинність 02.11.2023 на підставі наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №1011 від 02.11.2023.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд констатує, що відповідачем не ставляться під сумнів первинні документи позивача щодо придбання ПММ та його використання в межах власної господарської діяльності, натомість заперечується лише обсяг витрат палива, який, на його думку, є ненормованим.

За таких обставин, на переконання суду, висновки відповідача про завищення позивачем чистого оподатковуваного доходу в розмірі 3531701,47 грн у зв`язку із списання дизельного полива, не ґрунтуються на нормах законодавства. А тому, нарахування податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 616086,26 ((3531701,47-109000) х 18%)) є протиправним.

Оскільки судом доходить висновку про протиправність визначення основного зобов`язання за спірним рішення, а тому і нарахування штрафу на таке зобов`язання є протиправним.

У зв`язку із наведеним, податкове повідомлення рішення від 26.09.2024 року №0000/14491/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 817475,82 грн слід скасувати, як протиправне. А тому, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

2.Стосовно спірного рішення №0000/14492/24-04, яким визначено податкове зобов`язання з військового збору, суд зазначає наступне.

Спірним рішенням-2 визначене податкове зобов`язання (основне) в сумі 51340,53 грн. Вказана сума податку визначене, з огляду на встановлення перевіркою завищення витрат на загальну суму 353170,47 грн, та заниження у 2023 році на 109000 грн. Отже, результатом перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу, за висновком податкового органу, є його завищення 3422701,47 грн (3531701,47 -109000,00). У зв`язку з чим, визначений податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 51340,53 грн (3422701,47 х 1,5%).

Такі обрахунку проведені, з огляду на включено до витрат за 2019 рік 138257 літрів дизельного палива та за 2020 рік 97289 літрів дизельного палива, яке не використане позивачем у підприємницькій діяльності за зазначений період.

Відповідно підпункту 1.1-1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України ФОП ОСОБА_1 є платником військового збору з підприємницької діяльності за період з 01.01.2019 по 31.12.2023 року.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування військовим збором фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Водночас, з огляду на висновок суду про помилковість висновків податкового органу щодо необхідності застосування під час списання витрат на ПММ Наказу №43, а тому нарахування військового збору від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 51340,53 ((3531701,47-109000) х 1,5%)) є протиправним.

Оскільки судом доходить висновку про протиправність визначення основного зобов`язання за спірним рішення, а тому і нарахування штрафу на таке зобов`язання є протиправним.

У зв`язку із наведеним, податкове повідомлення рішення від 26.09.2024 року №0000/14492/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності на суму 68123 грн слід скасувати, як протиправне. А тому, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.

3.Стосовно спірного рішення №0000/14495/24-04, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Спірним рішенням-3 визначене податкове зобов`язання (основне) в сумі 934164 грн. Вказана сума податку визначене, з огляду на встановлення перевіркою завищення суми податкового кредиту на 782305 грн через спірне списання ПММ та донарахування суми ПДВ в розмірі 151859 через нестачу ТМЦ, які використані не у підприємницькій діяльності (а.с.202 т.19).

Такі обрахунку проведені, з огляду на включено до податкового кредиту сум ПДВ за придбання у 2019 рік 138257 літрів дизельного палива та у 2020 рік 97289 літрів дизельного палива. За вказаним видом порушення збільшено сума ПДВ на 782305 грн. Водночас, з огляду на висновок суду про помилковість висновків податкового органу щодо необхідності застосування під час списання витрат на ПММ Наказу №43, а тому донарахування ПДВ за результатом розрахунку використання дизельного палива в розмірі 782305 грн є протиправним.

Згідно пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно пункту 49.2 статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Відповідно пункту 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного (податкового) місяця.

Згідно пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до наданих первинних документів (видаткові накладні) та інформації платника щодо залишків дизельного палива та бензину, придбано у періоді 2019 - 2023 роки дизельне паливо, використання якого перевіркою обраховано відповідно до вимог затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.98 р. N 43. Водночас, з огляду на висновок суду про помилковість висновків податкового органу щодо необхідності застосування під час списання витрат на ПММ Наказу №43, а тому нарахування ПДВ за такими операціями в розмірі 782305 грн є протиправним.

На вимогу податкового органу, платник податків надав інформацію про використання в підприємницькій діяльності дизпалива та відповідно його залишки на кінець звітного року (а.с.160 зв.)

В акті перевірки податковий орган, з урахуванням інформації про залишки ПММ, встановив нестачу дизельного палива станом на 31.12.2019 року в кількості 24011,25 літрів на суму ПДВ 81741 грн, на 31.12.2020 в кількості 1002 л на суму ПДВ 3257 грн, на 31.12.2021 в кількості - 401 л на суму ПДВ 1728 грн, на 31.12.2022 в кількості 1066,31 л на суму ПДВ 3675 грн, на 31.12.2023 в кількості - 23576,21 л на суму ПДВ 61458 грн (а.с.202 т.19).

При цьому, позивачем жодного доводу з приводу встановленого порушення ні в позові, ні під час судового засідання зазначено не було. Тобто, на спростування висновків податкового органу, позивачем не наведено жодного спростування.

Водночас, як свідчить таблиця, наведена податковим органом, за 2021 рік та 2023 рік, згідно первинних документів позивача, проведено списання ПММ було більше, ніж ним придбано в ці роки. Так, з урахуванням залишку за 2020 рік (2000 л) позивачем було придбано 639799 літрів ПММ, разом 641799 л, використано 639700 л. Згідно інформації позивача (а.с.160 зв. т.19), залишок станом на 31.12.2021 2500, проте за обрахунками списаних ПММ, податковий орган встановив, що цей залишок станом 2099 л, що на 401 л більше на суму ПДВ 1728 грн.

З урахуванням залишку за 2022 рік (1500 л) позивачем було придбано 296523,79 л ПММ, разом 298023,79 л, використано 297800 л. Згідно інформації позивача (а.с.160 зв. т.19), залишок станом на 31.12.2023 23800, проте за обрахунками списаних ПММ, податковий орган встановив, що цей залишок станом 233,79 л, що на 23476,21 л більше (61458 грн сума ПДВ).

Отже, за первинними документами позивач протягом 2021 та 2023 року використав пального більше, ніж придбав. Тобто, на 63186 грн позивач не формував податкового кредиту.

Проте, така невідповідність чи то бухгалтерська помилка, жодним чином не вплинула на формування податкового кредиту, оскільки вказаний факт не призводить до завищення суми податкового кредиту. При цьому, використання ПММ у господарській діяльності без підтвердження факту його придбання, не є порушенням формування податкового кредиту чи податкового зобов`язання. Отже, донарахування суми ПДВ в розмірі 63186 грн у спірному рішенні-3 зроблено без законодавчих підстав, а тому таке рішення в цій частині є протиправним.

Водночас, позивачем не спростовані доводи податкового органу щодо нестачі ПММ у 2019, 2020 та 2022 році на загальну суму ПДВ 88673 грн, а тому донарахування вказаної суми ПДВ узгоджується із нормами законодавства, оскільки свідчить про використання 26079,56 л дизельного палива не у господарській діяльності позивача, що виключає можливість формування податкового кредиту на цю суму. А відтак, податкове повідомлення рішення в частині донарахування 88673 грн та суми штрафу в розмірі узгоджується із нормами законодавства та є законним.

Згідно наданого розрахунку сум штрафних фінансових санкцій за донараховану грошове зобов`язання з ПДВ, сума штрафу за 2019, 2020 та 2022 роки складає 22168,25 грн (а.с.238 т.19).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 року №0000/14495/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежом податок на додану вартість в частині визначення суми ПДВ в розмірі 845499 грн та в частині застосування штрафу в розмірі 302727,50 грн слід скасувати, як протиправне.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, підсумовуючи, суд зазначає про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; код ЄДРПОУ ВП 43995486) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 р. винесене Головним управління ДПС у Кіровоградській області №0000/14491/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 817475,82 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 р. винесене Головним управління ДПС у Кіровоградській області №0000/14492/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 68123,00 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.09.2024 р. винесене Головним управління ДПС у Кіровоградській області №0000/14495/24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в частині визначення ПДВ в розмірі 845499 грн та в частині застосування штрафу в розмірі 302727,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК