Справа № 640/23452/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Файдюка В.В., суддів Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач, Офіс), в якому просив: скасувати наказ Генерального прокурора від 25.10.2019 №1221-ц про звільнення його з посади прокурора Генеральної прокуратури України; поновити його в органах прокуратури на посаді прокурора Генеральної прокуратури України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 10.08.2022 позов задоволено. Скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 25.10.2019 №1221ц. Поновлено позивача на посаді прокурора Офісу Генерального прокурора з 28.10.2019. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 504 488,12 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 скасовано рішення суду першої інстанції, а в позові відмовлено.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла подана через електронний кабінет заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій останній просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №640/23452/19 та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали заяви, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03.07.2025 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 363, 364 КАС України, а саме - пропущено тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Заявнику було надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали, яку отримано представником останнього в електронному кабінеті 03.07.2025 о 18:48, тобто з урахуванням ч. 6 ст. 251 КАС України 04.07.2025.

На виконання вимог цієї ухвали представником заявника 14.07.2025 та 15.07.2025 до суду апеляційної інстанції подані аналогічні за змістом клопотання про поновлення строку, в яких останній просив задовольнити заяву про поновлення строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами та відкрити провадження за нею. Указані клопотання обґрунтовані тим, що, зважаючи на те, що за рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024 пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2024 №1697-VII зі змінами втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, то за практикою Верховного Суду чинність цієї норми до 18.06.2025 унеможливлювала перегляд (зміну) правової позиції у спорі. Отже, за твердженням заявника, відстрочення втрати чинності нормою, яка визнана неконституційною, є об`єктивною обставиною, що перешкоджає звернутися особі у межах встановленого КАС України строку, адже завідомо позбавляє її права на судовий захист. З посиланням на ряд правових позицій Європейського суду з прав людини та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначає, що застосування судами занадто суворого підходу до наслідків пропуску процесуальних строків є порушенням права особи на доступ до суду. Тим більше, як наголошує заявник, таке право у нього виникло саме з 18.06.2025, тобто дня втрати чинності положенням нормативно-правового акта, що визнані неконституційними.

Надаючи оцінку викладеним у клопотаннях доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було зазначено в ухвалі від 03.07.2025, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Так, матеріали заяви свідчать, що обставини, які ОСОБА_1 вважає виключними, є ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024, яким пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2024 №1697-VII із змінами визнаний неконституційним. При цьому строк звернення із такою заявою позивач вважав не пропущеним, оскільки указаний пункт Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2024 №1697-VII втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 18.06.2025.

Разом з тим, як було підкреслено вище, норма п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України пов`язує початок обчислення тридцятиденного строку з днем офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України, а не з моментом втрати чинності нормою, яка таким рішенням визнана неконституційною.

За своєю правовою природою встановлення процесуальних строків передбачено нормами КАС України з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку звернення, зокрема, із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст. 94 Закону України «Про Конституційний Суд України» оприлюднення всіх актів Суду за результатами конституційного провадження, крім висновків Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) питань, які пропонуються для винесення на всеукраїнський референдум за народною ініціативою, здійснюється на офіційному веб-сайті Суду або в окремих випадках за ухвалою Суду - в Залі засідань Суду, але не пізніше наступного робочого дня після їх ухвалення. Висновки Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) питань, які пропонуються для винесення на всеукраїнський референдум за народною ініціативою, оприлюднюються в день їх ухвалення. Процедуру і порядок офіційного оприлюднення актів Суду в Залі засідань Суду та на офіційному веб-сайті Суду встановлює Регламент. Опублікування акта Суду разом з окремою думкою Судді здійснюється у «Віснику Конституційного Суду України» та інших офіційних друкованих виданнях України.

Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р (II)/2024 було оприлюднено на офіційному сайті Конституційного Суду України 18.12.2024, а тому строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цьому випадку становить з 18.12.2024 до 17.01.2025.

Отже, заява від 30.06.2025 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №640/23452/19, подана з пропуском строку її подання.

Посилання заявника на те, що останній був позбавлений можливості звернутися з цією заявою раніше 18.06.2025, оскільки за позицією Верховного Суду у справах №160/5839/20 та №540/352/21 чинність визнаної неконституційною норми унеможливлює перегляд (зміну) правової позиції суду у спорі, колегія суддів оцінює критично.

Так, у справі №160/5839/20 Верховним Судом постановлена ухвала від 10.02.2025, а не постанова, як зазначає заявник, а в силу ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, в указаній ухвалі, як й у постанові від 26.02.2025 у справі №540/352/21, Верховний Суд не вирішував питання застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України у випадку відстрочення Конституційним Судом України моменту втрати чинності визнаної неконституційною норми.

За таких обставин судова колегія вважає нерелевантною до спірних правовідносин позиції Верховного Суду, на які посилається позивач.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України»)

У рішенні від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним: воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (N°32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, враховуючи обставини справи, зазначені позивачем причини пропуску строку, які фактично зводяться до неправильного тлумачення приписів п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України, не можна вважати поважними, тобто такими, що не залежали від волевиявлення особи, яка подає заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 3 ст. 366 КАС України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 364 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 366 КАС України крім випадків, визначених статтею 169 цього Кодексу, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами також повертається заявникові без розгляду, якщо заява подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 363 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне повернути без розгляду ОСОБА_1 заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та додані до неї матеріали.

Керуючись ст. ст. 169, 248, 361, 363, 366, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев