Справа № 440/7513/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/7513/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати бездіяльність Головних управлінь Пенсійного фонду України в Полтавській, Закарпатській та Харківській областях, щодо не зарахування трудового стажу позивача ОСОБА_1 , із 19.07.1991 по 21.11.1999 у Вагонному депо Полтава Південної залізниці протиправною,

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, щодо не виплати заборгованості за пенсійними виплатами, яка виникла за період з дати призначення пенсії до дати останнього перерахунку, що обчислюється як різниця між сумою новопризначеної пенсії та сумою призначеною при первинному нарахуванні,

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області виконати необхідні розрахунки та виплатити в повному обсязі заборгованість за пенсійними виплатами Позивачу ОСОБА_1 , які виникли за період з дати призначення пенсії і до дати останнього перерахунку, що обчислюється як різниця між сумою новопризначеної пенсії та сумою призначеною при первинному нарахуванні з нарахуванням компенсації втрати частини доходів за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності з 11.10.2024 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії від 02.12.2024, яка опрацьовувалася в подальшому за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, а перевірку здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області.

При призначенні пенсії по інвалідності до розрахунку загального страхового стажу не було зараховано період роботи з 19.07.1991 по 31.12.1998 у Вагонному депо Полтава Південної залізниці згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1999 (період з 01.01.1999 по 21.11.1999 зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу).

В подальшому період роботи з 19.07.1991 по 31.12.1998 було зараховано до стажу з 01.03.2025 згідно із заявою позивача від 03.03.2025 до якої надано довідку від 28.02.2025 №02-05/27, видану Виробничим підрозділом Вагонне депо Полтава.

21.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із скаргою за вх. №7097/Ф-1600-25 від 21.04.2025, щодо неврахування вищезазначеного періоду роботи з дати призначення пенсії. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області у листі від 01.05.2025 за №0700-0303-9/24839 зазначено, що на момент призначення пенсії заявником для зарахування періоду роботи в Вагонному депо Полтава Південної залізниці з 19.07.1991 по 21.11.1999 надано трудову книжку НОМЕР_1 від 20.07.1999. Однак, при розрахунку страхового стажу заявнику не враховано період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 в повному обсязі, оскільки згідно запису №3 трудової книжки заявника прийнято на роботу 19.07.1991, наказ № 76 від 18.07.1991, в /мовою оригіналу/ Вагонноe депо Полтава Южной ордена Ленинажелезной дороги. Згідно запису трудової книжки № 6 заявника звільнено з роботи 21.11.1999, наказ № 60 від 21.11.1999, записи про звільнення з роботи скріплені відтиском печатки де зазначено назву підприємства Державне підприємство Південна залізниця Вагонне депо Полтава. Наявна розбіжність у назві підприємства при прийнятті та звільненні з роботи. У записах трудової книжки відомості про проведену реорганізацію не зазначені. Уточнююча довідка про реорганізацію до матеріалів ЕПС не долучена. Позивач вважає, що невнесення уточнюючих даний про реорганізацію на підприємстві у трудову книжку не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист при вирішення питання про перерахунок пенсії.

Стислий зміст заперечень відповідачів.

25.06.2025 до суду надійшов відзив від ГУ ПФУ у Полтавській області, 01.07.2025 - від ГУ ПФУ у Закарпатській області, 11.07.2025 - від ГУ ПФУ у Харкіській області.

У наданих відзивах відповідачі вважають, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області правомірно та згідно норм чинного законодавства не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1999, тому права та законні інтереси позивача не порушені, отже,слід відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заяви, клопотання учасників справи.

Учасниками справи не заявлео заяв та клопотань.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 позов залишено без руху.

12.06.2025 на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху позивачем надано докази.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.0.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано докази у відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності з 11.10.2024 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

02.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії.

При призначенні пенсії по інвалідності відповідно рішення ГУ ПФУ в Полтавській області № 41 від 09.12.2024 до розрахунку загального страхового стажу не було зараховано період роботи з 19.07.1991 по 31.12.1998 у Вагонному депо Полтава Південної залізниці згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1999.

03.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив провести перерахунок його пенсії зарахувавши до загального стажу період роботи з 19.07.1991 по 31.12.1998 у Вагонному депо Полтава Південної залізниці.

До даної заяви позивачем була додана довідка від виробничого підрозділу "Вагонне депо Полтава" № 02-05/27 від 28.02.2025.

Так, пунктом 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд ГУПФУ у Закарпатській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Закарпатській області період роботи позивача з 19.07.1991 по 31.12.1998 було зараховано до стажу з 01.03.2025.

21.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із скаргою за вх. №7097/Ф-1600-25 від 21.04.2025, щодо неврахування вищезазначеного періоду роботи з дати призначення пенсії. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області у листі від 01.05.2025 за №0700-0303-9/24839 зазначено, що на момент призначення пенсії заявником для зарахування періоду роботи в Вагонному депо Полтава Південної залізниці з 19.07.1991 по 21.11.1999 надано трудову книжку НОМЕР_1 від 20.07.1999. Однак, при розрахунку страхового стажу заявнику не враховано період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 в повному обсязі, оскільки згідно запису №3 трудової книжки заявника прийнято на роботу 19.07.1991, наказ № 76 від 18.07.1991, в /мовою оригіналу/ Вагонноe депо Полтава Южной ордена Ленинажелезной дороги. Згідно запису трудової книжки № 6 заявника звільнено з роботи 21.11.1999, наказ № 60 від 21.11.1999, записи про звільнення з роботи скріплені відтиском печатки де зазначено назву підприємства Державне підприємство Південна залізниця Вагонне депо Полтава. Наявна розбіжність у назві підприємства при прийнятті та звільненні з роботи. У записах трудової книжки відомості про проведену реорганізацію не зазначені. Уточнююча довідка про реорганізацію до матеріалів ЕПС не долучена.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктами 2.2 та 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З аналізу наведених норм випливає, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.

Поряд з цим, як визначено статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Так, згідно з приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.07.1999 позивача, зокрема:

- згідно з записом №3 прийнято на роботу 19.07.1991, наказ № 76 від 18.07.1991, до Вагонноe депо Полтава Южной ордена Ленинажелезной дороги;

- згідно з записом трудової книжки № 6 звільнено з роботи 21.11.1999, наказ № 60 від 21.11.1999, з "Вагонне депо Полтава Державне підприємство Південна залізниця".

Відтак, суд наголошує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його страхового стажу за вказаний період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

У спірному рішенні пенсійний орган як на підставу для відмови у перерахунку пенсії посилається на те, що до загального стажу період роботи з 04.04.1990 по 31.10.1997 врахувати не можливо, оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві при звільненні, при цьому, відсутня інформація про зміну назви підприємства.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблені чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу з моменту призначення пенсії.

Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення/перерахунку пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні/перерахунку пенсії.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці або у довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у наданих документах.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається саме на роботодавця, відсутність у трудовій книжці позивача запису про перейменування назви підприємства не може бути підставою для не зарахування періоду роботи позивача з 19.07.1991 по 21.11.1999 до загального страхового стажу позивача.

Окрім того, згідно підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

З урахуванням наведеного суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999, та як наслідок, для відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача згідно заяви від 02.12.2024.

Таким чином, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 41 від 09.12.2024 в частині відмови позивачу зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 у Вагонному депо Полтава винесено протиправно.

Відтак, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області № 41 від 09.12.2024 в частині відмови позивачу зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 у Вагонному депо Полтава при призначенні пенсії з 11.10.2024, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 у Вагонному депо Полтава з 11.10.2024 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2025 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області № 41 від 09.12.2024 в частині відмови позивачу зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 у Вагонному депо Полтава при призначенні пенсії з 11.10.2024 ("Вагонноe депо Полтава Южной ордена Ленина железной дороги", "Державне підприємство Південна залізниця Вагонне депо Полтава").

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 21.11.1999 у Вагонному депо Полтава з 11.10.2024 ("Вагонноe депо Полтава Южной ордена Ленина железной дороги", "Державне підприємство Південна залізниця Вагонне депо Полтава") та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2025 про перерахунок пенсії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза