Справа № 260/4708/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2025 рокум. Ужгород№ 260/4708/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулая до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , скасувати рішення №32 від 12.06.2024 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступні періоди її роботи: з 02.01.1984 р. по 20.12.1986 р. в Савранському РайПО; з 02.03.1987 року по 02.09.1987 р. в Центральній ощадній касі №7298 Тячівського району; з 01.12.1987 по 13.05.1988 pp. в Йосипівській восьмирічній школі; з 06.06.1989 р. по 18.09.1989 р. в Тячівському споживчому товаристві; з 01.10.1989 р. по 04.07.1991 р. в колгоспі ім. Леніна; з 05.07.1991 року по 12.04.1993 pp. в Чернігівському районному споживчому товаристві; з 15.11.1993 р. по 14.07.1997 р. в Тячівському консервному заводі; з 08.07.1997 р. по 04.09.2008 р. в Тячівській центральній районній лікарні.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періодів її роботи: з 02.01.1984 р. по 20.12.1986 р. в Савранському РайПО; з 02.03.1987 року по 02.09.1987 р. в Центральній ощадній касі №7298 Тячівського району; з 01.12.1987 по 13.05.1988 pp. в Йосипівській восьмирічній школі; з 06.06.1989 р. по 18.09.1989 р. в Тячівському споживчому товаристві; з 01.10.1989 р. по 04.07.1991 р. в колгоспі ім. Леніна; з 05.07.1991 року по 12.04.1993 pp. в Чернігівському районному споживчому товаристві; з 15.11.1993 р. по 14.07.1997 р. в Тячівському консервному заводі; з 08.07.1997 р. по 04.09.2008 р. в Тячівській центральній районній лікарні починаючи з часу набуття нею права на пенсію.

Позовна заява мотивована тим, що 04.06.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було долучено всі необхідні документи.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії за №32 від 12.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено в призначенні пенсії по віку, із-за відсутності необхідного стажу роботи, а саме зазначено, що страховий стаж позивача становить 15 років 2 місяці 18 днів.

Рішення про відмову мотивовано тим, що період роботи за записами трудової книжки від 14.07.1988 року НОМЕР_1 , відсутній зв`язок між прізвищами « ОСОБА_2 »-« ОСОБА_3 »- « ОСОБА_4 », період роботи за довідкою від 27.03.2024 року № її з 02.01.1984 по 20.12.1986 pp., оскільки ім`я заявниці в довідці « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_6 » та прізвище « ОСОБА_7 » не відповідає витягам з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу « ОСОБА_7 » - « ОСОБА_8 », період роботи у колгоспі за довідкою від 10.04.2024 року № 30 з червня 1984 року по червень 1988 року, оскільки ім`я заявниці в довідці « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_6 », період роботи за довідкою від 03.04.2024 року №21/1.1.06-06/41916/2024 з 02.03.1987 р. по 02.09.1987 p., оскільки ім`я заявниці в довідці « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_6 », період роботи за довідкою від 27.03.2024 року №37 з 01.12.1987 р. по 13.05.1988 p., оскільки ім`я заявниці в довідці « ОСОБА_5 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_6 ».

Позивач зазначає, що трудові книжки НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , яка видана на ім`я « ОСОБА_9 » є оригіналами та не є дублікатами, всі записи у трудових книжках, а саме про прийняття та звільнення з роботи є послідовними, вчинені за підписом відповідальних посадових осіб та скріплені печатками організацій, а тому не може викликати сумнів у її достовірності, відтак дії Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії є протизаконними, а прийняті ними рішення мають бути скасовані.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги позивача вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зокрема зазначили, що пунктом 2 ст.4 Закону зазначено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Пенсійний вік, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 рік. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 від 24 до 34 років.

За доданими документами до заяви позивача в страховий стаж не зараховано періоди: періоди роботи за записами трудової книжки від 14.07.1988 НОМЕР_1 , відсутній зв`язок між прізвищами ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ; період роботи за довідкою від 27.03.2024 №11 з 02.01.1984 по 20.12.1986, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 та прізвище ОСОБА_7 не відповідає витягам з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ; періоди роботи у колгоспі за довідкою від 10.04.2024 № 30 з червня 1984 року по червень 1988 року, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 ; період роботи за довідкою від 03.04.2024 №21/1.1.06-06/41916/2024 з 02.03.1987 по 02.09.1987, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 ; період роботи за довідкою від 27.03.2024 № 37 з 01.12.1987 по 13.05.1988, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 ; періоди догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку, оскільки ім`я матері ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 та прізвище ОСОБА_7 не відповідає витягам з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутній зв`язок між прізвищами ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Відповідача вважає, що на дату звернення за призначенням пенсії позивач не набула відповідного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком відповідно частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відсутнє.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги позивача вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_10 04.06.2024 року звернулася із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

За принципом екстериторіальності вказана заява позивачки від 04.06.2024 розглядалася структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Однак, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного Фонду у Київській області (структурний підрозділ, що розглядав заяву за принципом екстериторіальності), заявнику Рішенням від 12.06.2024 №32 було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж позивачки становить 15 років 02 місяці 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

Представник відповідача вважає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.06.2024 №32 правомірно відмовлено позивачці у призначені пенсії у зв`язку відсутності необхідного стажу.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області для розгляду.

12 червня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області рішенням №32 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії по віку, у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.

Відповідач у вищезгаданому рішенні дійшов висновку, що за доданими документами до заяви позивача в страховий стаж не зараховано періоди:

- за записами трудової книжки від 14.07.1988 НОМЕР_1 , відсутній зв`язок між прізвищами ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ;

- період роботи за довідкою від 27.03.2024 №11 з 02.01.1984 по 20.12.1986, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 та прізвище ОСОБА_7 не відповідає витягам з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ;

- періоди роботи у колгоспі за довідкою від 10.04.2024 №30 з червня 1984 року по червень 1988 року, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 ;

- період роботи за довідкою від 03.04.2024 №21/1.1.06-06/41916/2024 з 02.03.1987 по 02.09.1987, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 ;

- період роботи за довідкою від 27.03.2024 № 37 з 01.12.1987 по 13.05.1988, оскільки ім`я Позивача в довідці ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 ;

- періоди догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку, оскільки ім`я матері ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 та прізвище ОСОБА_7 не відповідає витягам з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки відсутній зв`язок між прізвищами ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Позивачка вважає такі дії відповідача протиправним, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Не погодившись з рішенням щодо відмов у призначені пенсії, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974р., у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається в трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника у такому самому порядку, що і трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п.1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки НОМЕР_2 від 04.01.1984 року, з якої вбачається, що позивачка:

- у період з 02.01.1984 по 20.12.1986 працювала продавцем на фермі Бакшанського в Савранському РайПО;

- у період з 02.03.1987 по 02.09.1987 працювала на посаді контролера операційної частини та посаді бухгалтера-ревізора в Центральній ощадній касі м. Тячів;

- у період з 01.12.1987 по 13.05.1988 працювала на посаді старшого піонервожатого в Йосипівській восьмирічній школі;

- у період з 05.07.1991 по 12.04.1993 працювала в Чернігівському районному споживчому товаристві.

Також, в матеріалах справи наявна копія трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1988 року, з якої вбачається, що позивачка:

- у період з 06.06.1989 по 18.09.1989 працювала на посаді кухонного робітника в Тячівському споживчому товаристві;

- у період з 01.10.1989 по 04.07.1991 працювала на посаді доярки в колгоспі ім. Леніна;

- у період з 15.11.1993 по 14.07.1997 працювала на посаді сортувальника сировини в Тячівському консервному заводі;

- у період з 08.07.1997 по 04.09.2008 працювала на різних посадах в Тячівській центральній районній лікарні.

Суд констатує, що зазначені записи в трудових книжках виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та у відповідності дати, який завірений підписом та печаткою роботодавця та із зазначенням номерів та дат наказів.

Підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало відсутність зв`язку між прізвищами ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ОСОБА_4 , які зазначені у трудових книжка позивачки.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Із зазначеного можна зробити висновок, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Доказів, які б свідчили про невідповідність записів у трудових книжках відповідачами не надано, тому відповідач зобов`язаний зарахувати до стажу всі періоди роботи зазначені в трудових книжках НОМЕР_2 та НОМЕР_1 .

Суд не погоджується із твердженням відповідача, про відсутність зв`язку між фаміліями позивачки, оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивачка змінювала прізвище у зв`язку із одруженням, а саме: 5 листопада 1983 року ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_12 , який за рішенням Нарсуду Тячівського району від 28.07.1989 року було розірвано; 30 листопада 1990 року уклала шлюб з ОСОБА_13 , який за рішенням Тячівського районного суду від 06.10.2009 року було розірвано.

Виявлені відповідачем розбіжності щодо написання прізвища позивача, на переконання суду, ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів.

Суд повторно наголошує, що враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення облікових документів.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, періоди роботи додатково підтверджені довідками, які знаходять в матеріалах справи:

- довідкою Бакшанського ліцею Савранської селищної ради Одеської області № 37 від 27.03.2024 року підтверджено, що ОСОБА_14 дійсно працювала в Йосипівській восьмирічній школі на посаді «старший піонервожатий» з 01.12.1987 р. згідно з наказом № 175- від 03.11.1987 р. по 13.05.1988 р. згідно з наказом № 18-К від 12.05.1988 р.;

- довідкою Савранського районного споживчого товариства № її від 27.03.2024 р. підтверджено, що ОСОБА_15 працювала згідно Розпорядження № і п. 5 від 02.01.1984 р. продавцем кіоска на фермі в с. Йосипівка, розпорядженням № 99 п. 13 від 22.12.1986 звільнена з роботи з 20.12.1986 р.№

- довідкою AT «Державний ощадний банк України» № 21/1.1.06-06/41916/2024 від 03.04.2024 року стверджується, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 працювала в Тячівській центральній ощадній касі № 7298 з 02.03.1987 р. - наказ про прийом на роботу від 02.03.1987 р. № 6-к) по 02.09.1987 р. - наказ на звільнення від 01.09.1987 р. № 37-к на посадах: старшого контролера операційної частини, бухгалтера-ревізора№

- довідкою ТзОВ «НИВА» підтверджується, що ОСОБА_14 перебувала членом колгоспу ім. 50-річчя Великого Жовтня Савранського району Одеської області з червня 1984 року по червень 1988 року.

Варто зазначити, що усі надані позивачкою документи вказують на повний збіг інших відомостей про її ім`я українською мовою. Зазначена помилка у документах, що складалися російської мовою за часів СРСР, а в подальшому перекладалися української мовою є досить поширеним явищем. Будь-які сумніви, що у цьому випадку є саме помилка у написанні імені, а не обман чи маніпулювання з боку позивача, у суду відсутні. Аргументів про протилежне учасниками справи не надано.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України №137-V від 14.09.2006 р., яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція).

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч.1 ст.3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, суд зазначає, що орган, який призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особі, даних паспорта і документів про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію за наявності сумнівів має право вимагати від фізичної особи дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і поданих документів.

Однак, як встановлено судом, а ні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області не здійснено жодних дій на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів.

З наведеного можна дійти висновку, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі запропонувати йому надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За таких обставин, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки у позивача, на момент звернення із заявою був наявний необхідний страховий стаж для призначення такої.

Тому з метою ефективного захисту прав пенсіонера від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №32 від 12.06.2024 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.01.1984 р. по 20.12.1986 р. в Савранському РайПО; з 02.03.1987 року по 02.09.1987 р. в Центральній ощадній касі №7298 Тячівського району; з 01.12.1987 по 13.05.1988 pp. в Йосипівській восьмирічній школі; з 06.06.1989 р. по 18.09.1989 р. в Тячівському споживчому товаристві; з 01.10.1989 р. по 04.07.1991 р. в колгоспі ім. Леніна; з 05.07.1991 року по 12.04.1993 pp. в Чернігівському районному споживчому товаристві; з 15.11.1993 р. по 14.07.1997 р. в Тячівському консервному заводі; з 08.07.1997 р. по 04.09.2008 р. в Тячівській центральній районній лікарні та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку з дати звернення за її призначенням.

Відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав відповідні документи для призначення пенсії.

Такі висновки суду узгоджуються із постановою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23 в частині розглядуваного питання, а також застосовані у Постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року по справі №260/5116/24.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №32 від 12.06.2024 року про відмову у призначенні пенсії по віку ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.01.1984 року по 20.12.1986 року в Савранському РайПО; з 02.03.1987 року по 02.09.1987 року в Центральній ощадній касі; з 01.12.1987 року по 13.05.1988 року в Йосипівській восьмирічній школі; з 06.06.1989 року по 18.09.1989 року в Тячівському споживчому товаристві; з 01.10.1989 року по 04.07.1991 року в колгоспі ім. Леніна; з 05.07.1991 року по 12.04.1993 року в Чернігівському районному споживчому товаристві; з 15.11.1993 року по 14.07.1997 року в Тячівському консервному заводі; з 08.07.1997 року по 04.09.2008 року в Тячівській центральній районній лікарні та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 04 червня 2025 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк