Справа № 420/7928/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7928/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 06.03.2025 року № 08;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 29.01.2025 року із зарахуванням до вислуги років періодів роботи з 12.06.1990 року по 19.01.1998 року в ЧВОРП «Антарктика» та з 19.01.1998 року по 11.10.2017 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД».

У позовній заяві вказано, що 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років як докеру-механізатору відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» надавши всі необхідні документи для призначення пенсії, проте, Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.03.2025 року№08 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «г»» ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення». При цьому, відмова ґрунтувалась на тому, що особи, передбачені пунктом «г» ст. 55 Закону №1788, після досягнення віку 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Позивач вказує, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії за вислугу років зазначено, що страховий стаж позивача складає 37 років 0 місяців 28 днів, пільговий стаж станом на 11.10.2017 року відсутній. До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки та довідки від 28.02.2024 року № 04-32, виданої ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН», так як в довідці про пільговий стаж роботи передбачені три підписи відповідальних осіб: керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера, а наявні тільки два підписи.

На переконання позивача, Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 06.03.2025 року № 08 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не зарахувало до пільгового стажу позивача період роботи з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором 1 класу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача та додатково від 28 лютого 2024 року № 04-32, яка видана ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД».

Позивач також стверджує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не зарахувало до пільгового стажу позивача період роботи з 12.06.1990 до 19.01.1998 матросом в ЧВОРП «Антарктика», що також підтверджується записами у трудовій книжці позивача та архівною довідкою Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 20.11.2024 р. № 2898-К-11.1-21.

Так, як вказує позивач, відповідно до п. д) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років має плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі, тобто більш пільгові умови пенсійного забезпечення.

На думку позивача, в силу частини 6 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено що, при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. Тому, період роботи плавскладу в ЧВОРП «Антарктика» з 12.06.1990 до 19.01.1998 підлягає взаємозарахуванню до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На підтвердження такої правової позиції, позивач покликається на постанову Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі 520/5341/17.

Позивач вважає, що формальні вимоги відповідачів щодо відсутності на довідці третього підписанта взагалі є безпідставними, адже відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідними умовами є наявність як страхового стажу 30 років, а у позивача є 37 років так і пільгового стажу вислуги років 20 років, а у позивача 27 років.

На переконання позивача, ефективним захистом його прав є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії, оскільки ОСОБА_1 звертався із заявою про призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тобто до органу, що призначає пенсію, та електронна пенсійна справа знаходиться у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Суд ухвалою від 31.03.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву, та витребував в порядку ст. 80 КАС України з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчених копій:

- заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення від 06.03.2025 року № 08 про відмову в призначенні пенсії.

09 квітня 2025 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими

У відзиві зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та доданими документами. Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії позивача провадився за принципом «екстериторіальності». Розглянувши заяву позивача та надані документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято Рішення №08 від 06.03.2025, яким позивачу відмовлено у призначені пенсії за вислугу років.

Як вказує представник відповідача, позивач звернувся через вебпортал із заявою про призначення пенсії за вислугою років, подавши наступні документи: трудову книжку; особову картку; довідки про підтвердження стажу роботи; довідку про перейменування; довідку про навчання; військовий квиток; довідку про заробітну плату; накази; паспорт, код; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2024 року №04-32, видану ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН». Довідка №04-32 від 28.02.2024 року не взята до уваги, оскільки завірена тільки двома підписами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 (додаток №5), в довідці про пільговий стаж роботи передбачені три підписи відповідальних осіб: керівника установи, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера. Пільговий стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 відсутній. Страховий стаж позивача становить 37 років 00 місяців 28 днів.

Отже, на переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку, яке є законним та обґрунтованим.

Що стосується вимоги про зобов`язання Головного управління здійснити призначення та виплату пенсії позивачу, то відповідно до ст. 58 Закону № 1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії.

На думку представника відповідача, оскільки повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції Пенсійного фонду, суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Представник відповідача також зауважив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало участі у розгляді заяви ОСОБА_1 , і відповідно, не виносило жодних рішень з цього приводу. До Головного управління було надано лише заяву від 26.02.2025, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

З огляду на викладене, на думку представника відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не є суб`єктом прийняття рішення та є неналежним відповідачем у даній справі.

Враховуючи наведене у відзиві, Головне управління ПФУ в Одеській області просить суд відмовити у задоволені позову.

11 квітня 2025 року представник позивача подала відповідь на відзив, у якій викладено аргументи та доводи, що збігаються з тими, які зазначені в позовній заяві.

15 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало до суду витребувані судом документи.

16 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надало до суду відзив на позовну заяву разом з витребуваними судом документами.

У відзиві зазначено, що 26.02.2025 ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугою років, надавши наступні документи: трудову книжку, особову картку, довідки про підтвердження стажу роботи, довідку про перейменування, довідку про навчання, військовий квиток, довідку про заробітну плату, накази, паспорт, ідентифікаційний код, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2024 №04-32, видану ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 26.02.2025, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2024 №04-32, видану ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН» не взято до уваги, оскільки завірена тільки двома підписами, відповідно до пункту 20 Порядку №637 (додаток №5) в довідці про пільговий стаж роботи передбачені три підписи відповідальних осіб: керівника установи, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера. Пільговий стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 відсутній.

На переконання представника відповідача, аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 00 місяців 28 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 06.03.2025 №08 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 пункту «г» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вважає, що права та законні інтереси ОСОБА_1 не порушено, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом та наданими доказами, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Суд встановив та не заперечується сторонами у заявах по суті, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.02.2025 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугою років, надавши наступні документи: трудову книжку, особову картку, довідки про підтвердження стажу роботи, довідку про перейменування, довідку про навчання, військовий квиток, довідку про заробітну плату, накази, паспорт, ідентифікаційний код, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2024 №04-32, видану ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН» (т.1 а.с.51; 119-121; 177).

Суд встановив, що, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 13.04.1988, ОСОБА_1 працював з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», , (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД»), записи №22-26, т.1 а.с.34-36; 102-104; 202-211), що додатково підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28 лютого 2024 року №04-32, яка видана ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (т.1 а.с.47; 110; 172).

Відповідно до записів у трудовій книжці,

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 13.04.1988 також підтверджено, що позивач працював матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998 (записи №11-21, т.1 а.с.31-34; 99-102; 202-211). Зазначене також підтверджується архівними довідками Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 20.11.2024 № 2898-К-11.1-21 та від 20.11.2024 № 2897-К-11.1-21 (т.1 а.с.37-42; 132-139; 173-181).

При цьому, відповідно до актів перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії, від 27.03.2025 №1500-0902-1/2576 та від 27.03.2025 №1500-0902-1/2577, які складені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатами перевірки архівних довідок від 20.11.2024 № 2898-К-11.1-21 та від 20.11.2024 №2897-К-11.1-21 розбіжностей з даними первинних документів, які зберігаються в установі, не встановлено (т.1 а.с.164-167).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.03.2025 року№08 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (т.1 а.с.52-53; 148-149; 168).

У зазначеному рішенні вказано, що, зокрема, відповідно до стані 55 пункту «г» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правом на пенсію за вислугу років користуються механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно- розвантажувальних роботах у портах.

При призначені пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 пункту «г» до спеціального стажу зараховуються періоди минулої роботи механізаторів (докерів- механізаторів) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах з моменту впровадження організації праці комплексними бригадами у річкових портах України у професіях механізатори (докери-механізатори) при досягнені пенсійного віку чоловіками 55 років при загальному стажі роботи на 11.10.2017 не менше 26 років 06 місяців, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно з п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993 №637, коли у трудовій книжні відсутні відомості, шо визначають право на пенсію на пільгових умовах, дія підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу: професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто період, який підтягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, визначає підприємство шляхом надання уточнюючої довідки.

В оскаржуваному рішенні також зазначається, що гр. ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.02.2025 звернувся через вебпортал із заявою про призначення пенсії за вислугою років, надавши наступні документи: трудову книжку; особову картку; довідки про підтвердження стажу робота; довідку про перейменування; довідку про навчання; військовий квиток; довідку про заробітну плату; накази; паспорт, код; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2024 року №04-32, видану ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН». Не взята до уваги, оскільки завірена тільки двома підписами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637 (додаток №5), в довідці про пільговий стаж роботи передбачені три підписи відповідальних осіб: керівника установи, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера. Пільговий сталі за вислугу років станом на 11.10.2017 відсутній.

Як вказано в означеному рішенні, аналіз наданих документів показує, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 37 років 00 місяців 28 днів.

Управлінням прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 пункту «г» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Відповідно до форми РС-право, позивачу зараховано до загального стажу період роботи з 12.06.1990 до 18.01.1998 та з 19.01.1998 до 06.06.2023 (т.1 а.с.54; 150).

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Пенсії за вислугу років призначаються відповідно до розділу XIV Закону №1058.

Пунктом 2-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788). Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 52 Закону №1788, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 55 Закону №1788, право на пенсію за вислугу років мають:

механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 55 Закону №1788, право на пенсію за вислугу років мають:

плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону;

працівники окремих видів суден, професій і посад плавскладу суден морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості - за списком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при стажі роботи на цих суднах, за цими професіями і посадами:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

04.06.2019 Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII. Положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30.09.2010 №20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, «що визнання неконституційним Закону №2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом №2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство, як Основного Закону держави на всій території України».

Отже, з 05.06.2019 положення пункту «д» частини 1 статті 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, а саме: «д» плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення): чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі».

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік та страховий стаж, має застосовуватися в порядку, визначеному Рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Крім того, з аналізу положень Порядку №637 вбачається, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як слідує із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 13.04.1988 ОСОБА_1 працював з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», записи №22-26, т.1 а.с.34-36; 102-104; 202-211), що додатково підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28 лютого 2024 року №04-32, яка видана ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (т.1 а.с.47; 110; 172).

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 13.04.1988 також підтверджено, що позивач працював матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998 (записи №11-21, т.1 а.с.31-34; 99-102; 202-211). Зазначене також підтверджується архівними довідками Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 20.11.2024 № 2898-К-11.1-21 та від 20.11.2024 № 2897-К-11.1-21 (т.1 а.с.37-42; 132-139; 173-181).

При цьому, відповідно до актів перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії, від 27.03.2025 №1500-0902-1/2576 та від 27.03.2025 №1500-0902-1/2577, які складені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатами перевірки архівних довідок від 20.11.2024 № 2898-К-11.1-21 та від 20.11.2024 №2897-К-11.1-21 розбіжностей з даними первинних документів, які зберігаються в установі, не встановлено (т.1 а.с.164-167).

В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.03.2025 року№08 зазначено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28.02.2024 року №04-32, видану ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН», не взято до уваги, оскільки завірена тільки двома підписами. Пільговий сталі за вислугу років станом на 11.10.2017 відсутній.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області взагалі не надано оцінку наявності у позивача пільгового стажу роботи в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998.

Суд зазначає, що відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (далі - Інструкція №58).

Пунктами 1.2, 1.3 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

Суд зауважує, що позивач має у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.04.1988 записи про період його роботи матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998 та з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД»).

На переконання суду, вказані вище записи трудової книжки містять інформацію, що не викликає сумніву в їх достовірності, а тому приймаються як належні докази у справі.

Суд зауважує, що спірні періоди роботи зараховані відповідачем до загального трудового стажу позивача, проте відповідачем не здійснено зарахування вказаних періодів роботи позивача до пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Окрім того, вказані періоди також підтверджено довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28 лютого 2024 року №04-32, яка видана ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» та архівними довідками Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 20.11.2024 № 2898-К-11.1-21 та від 20.11.2024 № 2897-К-11.1-21.

При цьому, відповідно до актів перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії, від 27.03.2025 №1500-0902-1/2576 та від 27.03.2025 №1500-0902-1/2577, які складені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатами перевірки архівних довідок від 20.11.2024 № 2898-К-11.1-21 та від 20.11.2024 №2897-К-11.1-21 розбіжностей з даними первинних документів, які зберігаються в установі, не встановлено (т.1 а.с.164-167).

За викладених обставин, за наявності у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 13.04.1988 записів про період роботи позивача з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД»), судом критично оцінюються посилання пенсійного органу на неврахування вказаного періоду до робіт, які дають право на призначення пенсії згідно пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав неналежного оформлення довідки від 28 лютого 2024 року №04-32, яка видана ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД».

При цьому, означена довідка повністю узгоджується із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 13.04.1988.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а сформулював висновок про те, що «формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З огляду на приписи підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, УПФУ має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Тобто, відповідачі не позбавлені права, зокрема, у разі відсутності окремих документів для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, проведення атестацій тощо.

При цьому, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.09.2024 у справі №240/6201/23, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.

За таких підстав, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідачів щодо неврахування довідки від 28 лютого 2024 року №04-32, яка видана ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», через наявність двох підписів посадових осіб, замість трьох.

Відтак, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД») має бути зарахований до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, загальний стаж роботи позивача на вказаній посаді складає 25 роки 4 місяці та 13 днів, що також підтверджується формою РС-право (т.1 а.с.54; 150).

Щодо взаємного зарахування періодів робіт, передбачених пунктом «г» статті 55 та пунктом «д» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд вважає за доцільне зазначити таке.

Суд зауважує, що за приписами частини 6 статті 56 Закону №1788-XII, при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має стаж роботи:

з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД») - 25 роки 4 місяці та 13 днів;

з 12.06.1990 до 19.01.1998 матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») 7 років 7 місяців 8 днів.

З огляду на зазначене, період роботи позивача з 12.06.1990 до 19.01.1998 матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика»), який не був зарахований відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років, підлягає взаємозарахуванню до стажу позивача за вислугою років, оскільки умови призначення пільгової пенсії, встановлені пунктом «д» статті 55 Закону № 1788-XII, є більш пільговими умовами, які передбачені пунктом «г» статті 55 Закону № 1788-XII.

Суд наголошує, що Закон №1788-XII, зокрема, стаття 56 цього Закону передбачає, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону №1788-XII провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Дана норма містить умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах, що повністю відповідає наявному у позивача стажу роботи.

Зазначена правова позиція суду повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 28.08.2018 у справі №520/5341/17, на яку обґрунтовано покликається позивач.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що приймаючи рішення від 06.03.2025 року№08 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років ГУ ПФУ в Полтавській області діяло безпідставно, необґрунтовано та без врахування зазначених вище обставин, а тому, вказане рішення слід визнати протиправним та скасувати.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період роботи позивача з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД») до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також зарахувати в порядку ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи позивача матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998 до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1, належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26 лютого 2025 року із зарахуванням до спеціального стажу періодів роботи позивача є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).

Такий підхід висловлений у постановах Верховного Суду від 24.05.2024р. у справі №460/17257/23, від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22, висновки викладені в яких підлягають обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправну відмову у призначенні пенсії за вислугу років, незарахування спірних періодів до спеціального стажу, зважаючи, що судом не встановлено необхідності у наданні позивачем додаткових доказів, наявності у позивача необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом:

визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 06.03.2025 року № 08;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД») до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також зарахувати в порядку ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998 до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня, що настає за днем досягнення 55 років з 29 січня 2025 року.

Водночас, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років, оскільки позивачу пенсія ще не призначена.

Щодо вимог позивача звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст.371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.

Приймаючи рішення у цій справі, суд не присудив до стягнення на користь позивача будь-яких грошових сум.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 968,96 грн (т.1 а.с.16).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн, оскільки рішенням цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Інші доводи відповідачів по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 06.03.2025 №08.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 19.01.1998 до 06.06.2023 докером-механізатором у товаристві з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» (підприємство з іноземними інвестиціями «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД» 29.09.2005 перейменоване в іноземне підприємство «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», з 01.04.2010 у товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД») до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також зарахувати в порядку ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 матросом в Акціонерній рибопромисловій компанії «Антарктика» (ЧВОРП «Антарктика», Орендне підприємство «Антарктика») з 12.06.1990 до 19.01.1998 до стажу роботи по спеціальності, яка дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня, що настає за днем досягнення 55 років з 29 січня 2025 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, , місцезнаходження: вул. вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012.

Суддя Дмитро БАБЕНКО