Справа № 420/14565/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 09.05.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком від 24.03.2025 р. №66;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.07.1979 р. по 08.02.1991 р. згідно з записами №1 і №2 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.08.1979 р., після чого повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 р. про призначення їй пенсії за віком з 15.04.2025 р. (з моменту досягнення нею віку 63 років).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 17.03.2025 вона звернулась з заявою до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з приводу призначення їй пенсії за віком, як такій, страховий стаж якої при досягненні 63 років становить 22 роки. За результатами звернення прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.03.2025 №66 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж особи становить 10 років 6 місяців 24 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 22.08.1979, зокрема, період роботи з 24.07.1979 по 08.02.1991, оскільки не вказано назву документу на підставі якого внесено запис про приймання на роботу. Також, в листі про надання інформації управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.04.2025 №1500-0217-8/79756 повідомлено, що страховий стаж станом на 21.04.2025 згідно рішення про відмову від 24.03.2025 складає 11 років 6 місяців 24 дні. Необхідний страховий стаж для виходу на пенсію після досягнення віку 63 роки 22 роки. Згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право для виходу на пенсію відсутнє. Так, за твердженням позивача у пенсійного органу не було обгрунтованих підстав не враховувати в страховий стаж за період роботи з 24.07.1979 по 08.02.1991, відображений в її трудовій книжці.

13.05.2025 ухвалою судді прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

23.05.2025 від представника відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області надійшов відзив (вх. №ЕС/50902/25), в якому заявник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування відзиву зазначили, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 відомості в трудову книжку, зокрема, про прийняття на роботу та звільнення з роботи заносяться до трудової книжки на підставі відповідного наказу (розпорядження) із зазначенням його дати та номеру, але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу. Зазначені записи засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Спираючись на зазначене відсутні підстави зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 22.08.1979 серія НОМЕР_3 (Запис 31-32):

- з 24.07.1979 по 08.02.1991, оскільки не вказано назву документу на підставі якого внесено запис при приймання на роботу;

- з 04.05.1992 по 20.03.1996, оскільки має місце виправлення в даті прийманні на роботу;

- з 01.09.1998 по 01.04.1999, оскільки дата звільнення « 01.04.1999» не відповідає даті наказу « 01.09.1999».

Позивачем/представником додаткових довідок/документів не надавалося

В якості додатку до відзиву Головне управління ПФУ в Донецькій області надали витребувані ухвалою судді матеріали пенсійної справи.

29.05.2025 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матерборчук Ю.В. надійшла відповідь на відзив (вх. №ЕС/53356/25), в якому просить задовольнити позовні вимоги, покликаючись на необгрунтованість доводів представника відповідача.

29.05.2025 від представника відповідача Головного управління ПФУ в Одеській області надійшла заява (вх. №ЕС/53388/25), в якій заявник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.03.2025 №66 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , досягнувши 63-річного віку, 17.03.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Донецькій області прийнято рішення №66 від 24.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, згідно зі статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За вказаним рішенням вік заявниці 65 роки 11 місяців.

Страховий стаж особи становить 10 років 6 місяців 24 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки серія НОМЕР_3 від 22.08.1979:

- період роботи з 24.07.1979 по 08.02.1991, оскільки не вказано назву документу на підставі якого внесено запис при приймання на роботу;

- період роботи з 04.05.1992 по 20.03.1996, оскільки має місце виправлення в даті прийманні на роботу;

- період роботи з 01.09.1998 по 01.04.1999, оскільки дата звільнення « 01.04.1999» не відповідає даті наказу « 01.09.1999».

При дослідження копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 заповнену 22.08.1979, в якій встановлені записи про трудову діяльність, зокрема:

- запис №1 з 24.07.1979 прийнята оператором відділу Одеського кущового інформаційно-обчислюваного центру (Наказ №39к від 21.07.1979);

- запис №2 з 08.02.1991 звільнена за скороченням щтату (Наказ №8 від 07.02.1991);

- запис №5 з 04.06.1992 прийнята в кооператив «Гелакси» збиральником (Наказ №6 від 05.06.1992);

- запис №6 з 20.03.1996 звільнена за власним бажанням (Наказ №7 від 18.03.1996);

- запис №7 з 01.09.1998 прийнята на роботу МЧП «Макс» прибиральницею (Наказ №16 від 01.09.1998);

- запис №8 з 01.04.1999звільнена за власним бажанням (Наказ №23 від 01.09.1999).

Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №66 від 24.03.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , досягнувши 63-річного віку, 17.03.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, розглянувши заяву та додані документи ОСОБА_1 від 17.03.2025 про призначення пенсії за віком, прийняло рішення за №66 від 24.03.2025 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Страховий стаж позивача становить 10 років 6 місяців 24 дні.

Спірним рішенням відповідачем-2 не зараховано до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності за:

- період роботи з 24.07.1979 по 08.02.1991, оскільки не вказано назву документу на підставі якого внесено запис при приймання на роботу;

- період роботи з 04.05.1992 по 20.03.1996, оскільки має місце виправлення в даті прийманні на роботу;

- період роботи з 01.09.1998 по 01.04.1999, оскільки дата звільнення « 01.04.1999» не відповідає даті наказу « 01.09.1999».

Суд зазначає, що на час заповнення трудової книжки позивача (дата початку заповнення 22.08.1979), діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції № 162 про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Надалі була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника, а також проставлення печатки покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування періодів роботи до відповідного страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок внесення відомостей про роботу і заповнення трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача, як відсутність назви документів на підставі якого прийнято запис не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу останнього періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Що стосується не зарахування трудової діяльності позивача з 04.05.1992 по 20.03.1996, оскільки має місце виправлення в даті прийманні на роботу, суд виходить з наступного.

Так, трудова книжка НОМЕР_1 від 22.08.1978 містить запис, що позивач у період з 04.05.1992 по 20.03.1996 працювала в кооперативі «Гелакси». /а.с.16/

В спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначено, що вказаний вище період не враховано до стажу роботи позивача, оскільки має місце виправлення в даті прийняття на роботу.

Судом встановлено, що у стовпчику «Дата», дійсно дата прийняття на роботу містить виправлення, однак, таке виправлення до читання придатне та є зрозумілим.

Більш того, виправлення виконане в місяці року дати про прийняття на роботу: 04.06.1992 Особа працювала в кооперативі «Гелакси» з 05.06.1992, про що свідчать записи в стовпчику «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» трудової книжки, що беззаперечно підтверджує цей період роботи.

Окрім цього, запис про прийняття на роботу містить посилання на номер наказу, на підставі якого позивача було прийнято на роботу та відбиток печатки відповідного роботодавця. Така обставина, виключно у зв`язку з виправленням роботодавцем дати з якого позивача прийнято на роботу, не може бути підставою для не зарахування відповідного періоду роботи позивача до страхового стажу, за відсутності у відповідача обґрунтованих доказів того, що позивач не мав стажу роботи в кооперативі «Гелакси».

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Що стосується періоду трудової діяльності позивача у період роботи з 01.09.1998 по 01.04.1999, оскільки дата звільнення « 01.04.1999» не відповідає даті наказу « 01.09.1999», суд зазначає, що у даті наказу про звільнення міститься розбіжність у цифровому зазначенні місяця, в якому прийнятий наказ, але працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що такі недоліки не можуть бути належною підставою для неврахування даних про трудову діяльність в цілому, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів. Крім того, такі дані є формальністю та не впливають на зміст самих записів.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.03.2025 №66 протиправним та таким, що належить до скасування.

Стосовно способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про відмову у призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, приймаючи рішення про відмову призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №66 від 24.03.2025 підлягає скасуванню.

Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №66 від 24.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №0.0..1 від 07.05.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №66 від 24.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.03.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА