Справа № 336/3892/25
Суддя: Звєздова Н. С.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/336/69/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача - адвокат Рижик Р.О., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 28.04.2025 серії АЕ №1381937 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1479 від 04.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження у справі закрити. Поновити строк на звернення з означеним позовом, стягнути витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою 04.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 1479 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 та накладено штраф у розмірі 17000 гривень.

В постанові зазначено, що позивача було визнано винним у відмові від проходження військово-лікарської комісії та відсутності військово-облікового документа. Згідно з матеріалами справи, 15.03.2025 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідності до ст. 258 КУпАП було складено протоколи про адміністративне правопорушення № 1478 (відсутність військово-облікового документу) та № 1479 (відмова від проходження ВЛК). Однак, дана інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач має дійсний військово-обліковий документ у додатку Резерва, де зазначено, що він перебуває на обліку та дані оновлено вчасно, а саме: 09.07.2024, що підтверджується доданою копією військово-облікового документа.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення було призначено на 21.03.2025.

До початку розгляду справи на адресу відповідача був скерований адвокатський запит про перенесення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та з повідомленням про перебування ОСОБА_1 на лікарняному, з цих обставин розгляд справи було відкладено на 04.04.2025. Як зазначено в самій оскаржуваній постанові, розгляд справи 04.04.2025 було проведено за відсутності ОСОБА_1 , матеріали справи не містять доказів його належного повідомлення, що є грубим прошенням його прав на захист

Також зазначено, що протоколи про адміністративні правопорушення складені з порушенням ст. 254 КУпАП та Інструкції з складання протоколів, вважає складену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю з підстав недоведеності складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 05.11.2024 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позов забезпечено шляхом витребування у з ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, в якій ухвалено постанову серії №1478 від 04.04.2025, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 гривень.

16.06.2025 представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 подано відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав, викладених у відзиві. Надано матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 04.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 1479 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 та накладено штраф у розмірі 17000 гривень.

В постанові зазначено, що позивача було визнано винним у відмові від проходження військово-лікарської комісії та відсутності військово-облікового документа. Згідно з матеріалами справи, 15.03.2025 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідності до ст. 258 КУпАП було складено протоколи про адміністративне правопорушення № 1478 (відсутність військово-облікового документу) та № 1479 (відмова від проходження ВЛК).

Згідно вказаної постанови, 04.04.2025 ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився за його відсутності.

Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією військового квитка та копією з витягу із застосунку «РЕЗЕРВ+» та його данні оновлені вчасно.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення №1479 від 04.04.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення з урахуванням норм ст. 36 КУпАП виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за те, що він не мав при собі військово-облікового документу та відмовився від проходження військово-лікувальної комісії.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини, за яких було вчинено правопорушення, чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 77 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'' у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 "Про затвердження порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" передбачено такий порядок проведення перевірки військово-облікових документів під час мобілізації: відповідно до пункту 49 у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу; відповідно до ПУНКТУ 50 право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).

У постанові зазначено, що позивачем нібито було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: не мав при собі військово-облікового документу - під час перевірки. Однак, дана інформація не відповідає дійсності, оскільки Позивач має дійсний військово-обліковий документ у додатку Резерв*, де зазначено, що він перебуває на обліку та дані оновлено вчасно, а саме: 09.07.2024, що підтверджується доданою копією військово-облікового документа.

Відповідно до положень пункту 9 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Це також підтверджується роз`ясненням Міністерства оборони України щодо однакової юридичної сили електронного та паперового військово-облікового документу, яке розміщено на офіційному сайті Міністерства оборони України.

Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, .адміністраторами) яких є державні органи.

В свою чергу, представником позивача надано інформацію, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією з витягу із застосунку «РЕЗЕРВ+» та його данні оновлені вчасно.

Таким чином відповідачем не були з`ясовані все істотні обставини справи, які мали значення для вирішення даної справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, факт знаходження даної особи на військовому обліку.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено, що позивач не мав при собі військово-обліковий документ, а тому суд вбачає, що доводи представника позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до абз. З ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни України зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Мініcтерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до Постанови № 560 Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", а саме, п. 69 особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію. У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Так, дійсно у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення та акту про відмову від проходження військово-лікувальної комісії, ОСОБА_1 відмовився від її проходження на час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, представником позивача надано направлення ОСОБА_1 на проходження ВЛК, в якому зазначена дата початку ВЛК - 17.03.2025, мета: визначення придатності до служби в Десантно-штурмових військах, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті, підрозділах спеціального призначення. Означені обставини свідчать про те, що позивач добровільно вчинив дії щодо виконання свого обов`язку з проходження військо-лікувальної комісії.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Згідно пункту 28 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Вимоги до повістки визначені пунктом 29 вказаної постанови.

Згідно пункту 40 вказаної постанови, під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Згідно пункту 41 вище вказаної постанови, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Приписами статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд у відповідності до вищенаведених норм процесуального закону встановлює обставини саме на підставі належних доказів, та не може переймати на себе обов`язки відповідача, якщо такі докази відсутні у матеріалах справи. Таким чином суд не може встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення за відсутності відповідних повноважень, що належать відповідачу.

Відповідно положень частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210-1 КУпАП, докази повідомлення про розгляд протоколу на підставі якого винесено постанову також суду не надано, тому суд приходить до висновку про скасування постанови та закриття провадження по адміністративній справі.

Положенням частини 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 246 КАС України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати позивача у виді судового збору в сумі 605,60 грн., які підтверджені документально (а.с.1), необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 6-9, 139, 244-246, 250, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1479 від 04.04.2025, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя або безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова