Справа № 405/3234/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2025 року м. Дніпросправа № 405/3234/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року в адміністративній справі №405/3234/23 (головуючий суддя І-ї інстанції - Кармазина Т.М.) за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання незаконним та скасування наказу, переведення та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.05.2023 року звернувся до Ленінського районного суду м.Кіровограда з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №135-к від 10 квітня 2023 року;

- перевести до Пенсійного фонду України;

- зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом №135-к від 10 квітня 2023 позивача звільнено з посади головного спеціаліста юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 18 квітня 2023 року. Даному наказу передували накази голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 16.01.2023 року №6-ОД «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про їх вивільнення» та №9-ОД «Про скорочення численності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України». Згідно наказу № 9-ОД скорочувався увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м.Києві, з 18 квітня 2023 року. При цьому наказ №9-ОД не містить положень щодо продовження дії трудових договорів працівників, а тому на думку позивача суперечить ч.6 ст.36 КЗпП України та обз.5 п.7 Постанови КМУ від 27.12.2022 №1442. Наказом №6-ОД зазначено про персональне попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про скорочення численності та штату працівників та наступне їх звільнення. Позивач вважає незаконним та протиправним звільнення його з посади з підстав, що пунктом 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV в редакції, що діє з 01.01.2023 року, передбачено припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. На виконання вимог Закону №1105, Постановою КМУ від 27.12.2022 №1442 постановлено припинити з 1 січня 2023 року, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України Фонд соціального страхування України, у тому числі і управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області. Позивач вказує, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця, на думку позивача, можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40 КЗпП) правонаступника, тобто Пенсійного фонду України та його територіальних органів. Згідно із частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Важливою умовою при звільненні працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є неможливість перевести працівника за його згодою на іншу роботу, що передбачене ч.2 вказаної статті. Крім того, ч.4 ст.40 КЗпП зазначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч.2 цієї статті, статей 42, 42-1, частин 1-3 статті 49-2, статті 74, ч.3 ст.121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус. Отже, звільнити працівника у зв`язку зі скороченням штату та/або чисельності працівників, можна тільки у випадку, якщо його не можливо за наявності його згоди перевести на іншу роботу. Звільнення працівників у зв`язку із скороченням усієї чисельності та усього штату обмежує обсяг прав працівників, передбачених ст.42 КЗпП щодо надання переважного права на залишення на роботі працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 11.05.2023 року відкрито провадження у цивільній справі (а.с.21 т.1).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 31.10.2023 року замінено відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на належного відповідача правонаступника Пенсійний фонд України (а.с.69-70 т.1).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22.05.2024 року провадження у справі №405/3234/23 закрито (а.с.163-165 т.1).

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02.10.2024 року ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22.05.2024 року без змін (а.с.223-226 т.1).

Постановою Верховного Суду від 22.01.2025 року ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 22.05.2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 02.10.2024 залишено без змін (а.с.73-79 т.1).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04.11.2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України передано до Кіровоградського окружного адміністративного суду (а.с.234-235 т.1).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Позивач вказує, що реорганізація Фонду соціального страхування України відбулася шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, який є правонаступником ФСС України, а тому трудові відносини позивача мали бути продовжені шляхом переведення до органів ПФУ. Вважає, що відповідачем порушені норми трудового законодавства в частині скорочення (звільнення) позивача та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебував на посаді головного спеціаліста юридичного відділу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області (а.с.7-10, 24-25 т.2).

Головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України прийнято наказ від 16.01.2023 року №9-ОД «Про скорочення численності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», яким наказано скоротити увесь штат та усю чисельність працівників (а.с.10-11 т.1).

Крім того, Головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України винесено наказ від 16.01.2023 №6-ОД «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про наступне їх вивільнення» (а.с.12-13 т.1).

Позивач ознайомлений з попередженням про наступне звільнення 25.01.2023 року (а.с.32-33 т.2).

Наказом №135-к від 10.04.2023 року ОСОБА_1 звільнено 18.04.2023 року з посади головного спеціаліста юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Також даним наказом передбачено виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної, додаткової, соціальної відпусток, вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.14 т.1, а.с.36 т.2).

Позивач, не погодившись із наказом про звільнення, оскаржив такий наказ до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Фонд соціального страхування України було припинено як юридичну особу в результаті реорганізації, а правонаступником визначено Пенсійний фонд України. Управління ФССУ в Кіровоградській області виконано вимоги ст.40, ст.49-2 КЗпП України, а наказ Голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 року № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» є чинним та фактично виконаним. Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для скасування спірного рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади та не переведення до Пенсійного фонду України відсутні, а позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними та не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Згідно із частинами 2-4 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті (зокрема у разі ліквідації, реорганізації), допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 і 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Положення статей 42, 42-1 і 49-2 цього Кодексу не поширюються на звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 25.01.2023 року отримав попередження за підписом голови комісії з реорганізації УВД ФССУ у Кіровоградській області про наступне звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 18.04.2023 року. У попередженні зазначено, що оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність виконавчої дирекції, то інша робота не пропонується.

10.04.2023 року Управлінням виконавчої дирекції ФССУ у Кіровоградській області видано наказ №135-к «Про звільнення ОСОБА_1 з 18.04.2023 року (а.с.14 т.1).

Вказані обставини позивачем не заперечуються та не спростовуються.

Таким чином, Управлінням ВД ФССУ в Кіровоградській області були виконані вимоги ст.40, ст.49-2 КЗпП України.

Спірному наказу передувало наступне.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 23.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діє з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України (далі - ФСС України) та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши ix шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та ix відділень.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: - УВД ФСС у Кіровоградській області (код 41316824) припинено 09.06.2023 року (номер запису 026011447, підстава припинення юридичної особи в результаті реорганізації), правонаступник - Пенсійний фонд України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі управління ВД ФСС України), установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення ix реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом №2620.

Наказом Голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 року №9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023 року .

Вказаний наказ як на час прийняття рішення судом першої інстанції, так і на теперішній час не відкликаний, не скасований, є чинним та фактично виконаним.

Посилання позивача на лист Професійної спілки працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 30.01.2023 року №1 про відмову у наданні згоди на розірвання трудових договір з працівниками УВД ФССУ у Кіровоградській області, неприпустимості порушень вимог Кодексу законів про працю України та вимогою про скасування наказів від 16.01.2023 №6-ОД та №7-ОД, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказаний лист та дії Професійної спілки працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області не впливають на спірні правовідносини, а викладені у листі вимоги не впливають на правомірність наказу №135-к від 10 квітня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Пенсійний фонд України не є суб`єктом призначення державних службовців головних управлінь Фонду соціального страхування України, оскільки внаслідок передачі Пенсійному фонду України та його територіальним органам функцій Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень з 01.01.2023 року виникло специфічне публічне правонаступництво, тобто передання адміністративної компетенції одного суб`єкта приватного права до іншого суб`єкта публічного права внаслідок припинення виконання першим суб`єктом покладеної на нього функції. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права i обов`язки.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2024 року по справі №712/4776/23 сформувала правовий висновок, що внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом №2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування).

Колегія суддів звертає увагу, що працівники апарату Пенсійного фонду України складають призначаються на посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону №889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

В той же час, згідно із додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 року №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, чинним законодавством України не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія загальних норм трудового права, на посаду державної служби, на яку поширюється дія спеціальних норм права, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи позивача щодо обов`язку правонаступника роботодавця запропонувати вакантні посади в Пенсійному фонді України чи її територіальних органах (ст.49-2 КЗпП України) та вимоги позивача на переведення на іншу рівнозначну посаду в Пенсійному фонді України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються саме Законом №889, якщо інше не передбачено цим же законом.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для скасування спірного рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади та переведення позивача до Пенсійного фонду України відсутні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року в адміністративній справі №405/3234/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року в адміністративній справі №405/3234/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко