Справа № 200/4704/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року справа №200/4704/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 200/4704/24 (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1) в якому, з урахуванням уточненого позову, позивач просить суд:

- визнати протиправним дії щодо припинення виплати пенсії з 1 грудня 2021 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити призначену пенсію за віком з 01 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року залучено до участі в адміністративній справі другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року позов задоволений частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.12.2021;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 14 від 22.07.2024, яким позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.12.2021.

Відповідач 1 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що підставою призупинення виплати пенсії було саме неотримання позивачем пенсійних виплат протягом шести місяців починаючи з 01.12.2021 що передбачено положенням ст. 49 Закону 1058.

ОСОБА_1 звернулась 27.05.2024 із заявою щодо проходження фізичної ідентифікації. За результатами проведеного відеоконференцзв`язку 26.06.2024 о 15.00 прийнято рішення про встановлення особи від 15.07.2024 № 271978.

За принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961, заява позивачки була відпрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

В даному випаду обов`язок розгляду наданих матеріалів та прийняття рішення було покладено саме на Головне Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, а отже, вимога позивачки щодо зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії не є вірним та не відповідає вимогам чинного законодавства щодо порядку розгляду звернень в порядку екстериторіальності.

За наслідком розгляду наданого пакету документів Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області було відмовлено позивачці в проведенні перерахунку пенсії та поновленні виплати, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутністю правових підстав (у зв`язку з відсутністю особистого звернення).

На думку апелянта, судом невірно застосовано норми Закону України № 1058 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706 від 20.10.2014 року, постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з рішенням про встановлення особи № 271978 від 15.07.2024 року за заявою від 27.05.2024, за результатами проведеного 26.06.2024 о 15:00 годині відеоконференцзв`язку за участю учасника ОСОБА_1 та опрацювання наданих заявником документів, відповідей на поставлені в ході відеоконференції запитання, протокол від 30.04.2024р. № 84354 особу ОСОБА_1 , встановлено (а.с. 59).

Листом від 05.06.2024 року № 0500-0202-8/57257 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивача було повідомлено, що за даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 призупинено виплату пенсії з 01.12.2021 до з`ясування. За п. 2.8 постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» ОСОБА_1 необхідно особисто звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України та надати заяву на поновлення виплати пенсії, документ, що підтверджує особу, довідку про присвоєння реєстраційного номер облікової картки платника податків, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та заяву з реквізитами банківського рахунку (а.с. 10).

15.07.2024 року позивач звернувся із заявою про виплату пенсії.

Заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії від 15.07.2024 було прийнято рішення № 14 від 22.07.2024, яким позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії у поновленні виплати, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутністю правових підстав (а.с. 60).

В рішенні зазначено, що відповідно матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, виплата пенсії призупинена з 01.12.2021 року у зв`язку з тривалою неоплатою.

Оскільки заявник є особою, яка стала внутрішньо переміщеною до 24.02.2022 року, поновлення виплати пенсії здійснюється відповідно до Порядку №22-1. Для поновлення пенсії, заявнику необхідно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування громадян (сервісний центр), з заявою та паспортом (або іншим документом, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік, відповідно до п.1.1 Порядку №22-1.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII(далі - Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За п. 1 постанови Кабінету Міністрів України (надалі КМУ) № 637 призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з зазначеним Порядком. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) пенсій та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, зазначеним в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, здійснюється у встановленому законодавством порядку.

За статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі не проходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що УПФ має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом, про що приймає вмотивоване рішення.

Як встановлено судом, виплата пенсії позивачу припинена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі електронної справи:

- у зв`язку з тривалою неоплатою, про що зазначено в спірному рішенні відповідача 2;

- до з`ясування, про що зазначено в листі-відповіді відповідача 1 на звернення позивача.

При цьому, рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії позивачу в матеріалах справи відстунє.

Водночас, статтею 49 Закону № 1058-IV таких підстав, на які посилаються відповідачі, для припинення виплати пенсії не передбачено.

Ці обставини вказують на допущення відповідачами порушення вимог статті 49 Закону № 1058, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як тривала неоплата або ж до з`ясування.

Крім того, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не визначає жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і пенсії, як і не наділяє органи пенсійного фонду України правом не приймати рішення у випадку наявності підстави для припинення виплати пенсії, як це прямо встановлено частиною 1статті 49 Закону № 1058.

В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Суд вважає хибними посилання відповідачів на постанови Кабінету Міністрів України №509, №637, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

За п. 6 ч. 1ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

В преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Аналогічні правові висновки викладені в рішенні Верховного Суду від03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, правові висновки якого суд враховує при прийнятті рішення (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі Von Maltzan and Others v. Germany). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже відповідачем 1 протиправно припинено виплату пенсії позивачу з 01.12.2021 року без законних підстав та без прийняття відповідного рішення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 14 від 22.07.2024 року позивачу було відмовлено в поновленні пенсії, через те, що за інформацією наявною в електронній пенсійній справі позивачу з 01.12.2024 виплату пенсії призупинено у зв`яку з тривалою неоплатою.

Це рішення не відповідає вимогам обґрунтованості, оскільки з тексту такого рішення неможливо зрозуміти, які саме підстави та мотиви припинення виплати пенсії позивачу.

У відзиві Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначено, що положеннями ст. 49 Закону 1058 передбачено, що в разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд виплата пенсії припиняється.

У зв`язку з тривалою неоплатою, виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2021 була призупинена до з`ясування.

Отже, за матеріалами справи неможливо достовірно встановити підставу припинення виплату пенсії позивачу, оскільки відповідачем 1, в порушення вимог ст. 49 Закону № 1058 рішення з цього приводу не приймалося, при цьому, відповідачі в листі-відповіді, відзиві на позов та спірному рішенні відповідача 2 зазначають три різні підстави припинення виплати пенсії позивачу.

За ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, має бути чітким та зрозумілим, а відсутність у рішенні №14 від 22.07.2024 конкретних мотивів припинення позивачу пенсійних виплат, унеможливлює суд надати юридичну оцінку правомірності рішення відповідача, тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідачами не надано суду жодного переконливого доказу правомірності дій щодо відмови у поновленні страхових виплат та не заявлено доводів на обґрунтування цього, які б не були спростовані підчас розгляду справи.

За ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки виплату пенсії позивачу припинено саме відповідачем 1, наявні підстави для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.12.2021 року.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.12.2021 року;

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 14 від 22.07.2024 року, яким позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.12.2021 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі № 200/4704/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 21 липня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв