Справа № 640/23760/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Трегубової О.С. в режимі відеоконференції, представника відповідача Франчука Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» та Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

05.10.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» (надалі - ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва, з позовом, який у подальшому був перенаправлений на розгляд до Київського окружного адміністративного суду, до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2020 № , № .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки позивач дотримався усіх вимог передбачених пунктом 200.4 Податкового кодексу України для отримання бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2020 року.

Крім того, позивач наголосив, що маркетингові послуги позивач замовляв для реалізації товарів та для отримання доходу, тому ці послуги позивач використовував у господарській діяльності, а тому, на думку позивача, у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань за п.198.5 ст.198 ПК України.

Також, позивач вважає, що відповідач незаконно провів документальну позапланову перевірку бюджетного відшкодування ПДВ за відсутності підстав, визначених п.200.11 ст.200 ПК України

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 18.09.2020р. №. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючі рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог через аналіз наданих позивачем первинних документів.

Судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження того, що відомості в наданих позивачем для перевірки документах повні, достовірні та (або) несуперечливі, а тому позивачем занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 666 948,25 грн., внаслідок чого відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.09.2020.

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, просить скасувати судове рішення в цій частині, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, зокрема, що надані первинні документи підтверджують обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимоги відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача аналогічні доводам висловленим у суді першої інстанції, зокрема зазначено, що, оскільки, імпортовані позивачем у період червень 2018 року, липень 2018 року, жовтень 2018 року товари станом на 31.05.2020 реалізовані, при визначенні різниці між податковим зобов`язанням від їх реалізації та сформованого податкового кредиту при їх придбанні (імпорті) у ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» не виникає від`ємного значення суми податку на додану вартість, а, отже, у періодах червень 2018 року, липень 2018 року, жовтень 2018 року, по операціях з імпорту відсутня сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 відкрито апеляційне провадження за двома апеляційними скаргами позивача та відповідача, та витребувано справу зі суду першої інстанції, та після надходження справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою від 30.05.2025р. призначено у відкрите судове засідання на 02.07.2025.

У судових засіданнях 02.07.2025 та 16.07.2025 представники сторін підтримали свої апеляційної скарги та заперечували проти задоволення апеляційних скарг апонента, представник позивача підтримав клопотання про прийняття додаткових доказів, яке колегія суддів задовольняє.

Отже, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач на підставі наказу Офісу великих платників податків ДПС від 22.07.2020 №793, та на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» по декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2020 року (реєстраційний номер від 23.06.2020 з урахуванням уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з ПДВ) з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень, за результатами якої складено акт перевірки від 21.08.2020 №1009/28-10-44-03/33696041 (т.1 а.с.27).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем:

пункту 200.1, пп.«б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями та вимог Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за №159/28289, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» за травень 2020 року на суму 11 365 937 грн;

пп. «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, внаслідок чого підприємством занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 666 948,25 грн. та відсутня реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушено пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

01.09.2020 позивач подав до відповідача свої заперечення щодо висновків акту, які залишились без задоволення (т.1 а.с.56,69).

На підставі цього акту відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ від 18.09.2020, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 666 948,25 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 333 474,12 грн;

№ від 18.09.2020, яким встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» за травень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 11 365 937 грн.

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

У відповідності до вимог пункту 78.1.8 статті 78 Податкового кодексу України, однією з підстав для проведення позапланової перевірки є те, що платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

При цьому, порядок узгодження суми бюджетного відшкодування ПДВ; строки та порядок проведення перевірок з цього питання, визначається статтею 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України (до якої фактично відсилає пункт 78.1.8. Податкового кодексу України), контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

- за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

- з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 ПК України встановлено, що податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

В силу пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу вимог пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі - Закон №996-XIV) що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 2 Закону №996-XIV визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно частини першої статті 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Частиною другою статті 3 Закону №996-XIV визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно вимог частин першої, другої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки суду.

Отже, з огляду на вищенаведені норми Податкового кодексу України, колегія суддів згодна з висновком суду першої інстанції, що відповідач як контролюючий орган наділений повноваженнями на проведення документальної позапланової перевірки платника податку в разі, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету ПДВ (підпункт 78.1.8 пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України), і якщо розрахунок такої суми бюджетного відшкодування зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за визначеними у пункті 200.11 статті 200 Податкового кодексу України операціями.

Так, в акті перевірки зазначено, що за результатами перевірки податкової декларації з податку на додану вартість від 23.06.2020 № за травень 2020 року, щодо визначення частини залишку від`ємного значення, фактично сплаченої ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» постачальникам, і яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, встановлено, що сума бюджетного відшкодування яка заявлена до відшкодування на рахунок в банку, відображена у рядку 20.2.1 декларації за травень 2020 року, яка складає 14 601 134 грн. При цьому, підприємством в додатку ДЗ «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» декларації з податку на додану вартість за травень 2020 року відображено, що сума бюджетного відшкодування сформована по контрагенту, із зазначенням власного ІПН; звітний (податковий) період, у якому виникло від`ємне значення - « 06.2018», « 07.2018», « 10.2018», « 05.2020».

Проте, матеріалами справи підтверджено, що позивач під час проведення перевірки, на запит №1 від 27.07.2020 року, надало оборотно-сальдові відомості по рахунку 28 «Товари на складі» у розрізі номенклатури, кількісних та вартісних показниках, з залишками на початок періоду оборотами та залишками на кінець періоду та згідно даних рахунку 28 «Товари на складі» станом на 01.01.2017 у ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» обліковувались залишки імпортних товарів на складі у загальній вартості 225 391 280,43 грн (без ПДВ), протягом 2018 року підприємством імпортовано товарів загальною вартістю 5 994 017 132,8 грн та реалізовано за 2018 рік вартістю 5 981 400 080 грн.

Станом на 31.05.2020 ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» обліковується залишок товарів на складі вартістю 249 243 679,47 грн.

Крім того, згідно Положення Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» для оцінки вибуття запасів використовує метод середньозваженої собівартості - для запасів кожної окремої одиниці, яку регулярно (періодично) витрачаються та поповнюються.

Згідно п.18 П(С)БО 9 «Запаси» «оцінка за середньозваженою собівартістю проводиться щодо кожної одиниці запасів діленням сумарної вартості залишку таких запасів на початок звітного місяця і вартості одержаних у звітному місяці запасів на сумарну кількість запасів на початок звітного місяця і одержаних у звітному місяці запасів.» та п.19 «оцінка кожної операції з вибуття запасів може здійснюватися за середньозваженою собівартістю діленням сумарної вартості таких запасів на дату операції на сумарну кількість запасів на дату операції».

Отже, за результатами аналізу рахунку 28 «Товари на складі» з урахуванням вибуття запасів за обраним підприємством методом, станом на 31.05.2020 залишків товарів, які було імпортовано за період: червень 2018 року, липень 2018 року, жовтень 2018 року не встановлено, тобто імпортовані, за вказані періоди, товари реалізовані у повному обсязі.

Відповідач вважає, що від`ємне значення ПДВ розраховується щодо окремого товару, за яким нараховане ПДВ, а не за звітний період, проте з цим не погодився суд першої інстанції.

Суд першої інстанції дослідив матеріали справи, первинні документи (т.1 а.с.75-, згідно яких підтверджується, що за звітний період сума податкових зобов`язань та сума податкового кредиту позивача є підтвердженою, і враховуючи всі вищенаведені норми закону, зокрема пункт 200.4 та пунктом 200.1 Податкового кодексу України, зазначив, що від`ємне значення ПДВ, яке може бути заявлене до бюджетного відшкодування, розраховується за звітний період, а не щодо окремого товару чи поставки.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, оскільки він грунтується на нормі закону, а доводи апелянта-відповідача, що товар, під час імпорту якого у позивача утворилось від`ємне значення ПДВ, станом на дату звернення із заявою про бюджетне відшкодування вже реалізований, а тому у позивача відсутнє від`ємне значення за цим товаром, навпаки суперечить вказаній нормі права.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що контролюючим органом протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.09.2020, яким виявлено відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 11 365 937 грн

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 18.09.2020, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 666 948,25 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 333 474,12 грн.

Так, апелянт-позивач наполягає про помилковість висновків податкового органу щодо неможливості виконання маркетингових послуг для позивача.

В акті перевірки вказано, що в ході перевірки встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань на отримані маркетингові послуги з просування товарів торгових марок Замовника (ТОВ «Реккітт Бенкізер Хаусхолд Енд Хелс Кер Україна») виявлення рівня популярності, впізнаваності торгової марки ТМ Нурофен та ТМ Durex шляхом проведення телефонного опитування, оскільки, на його думку, позивач не використовував в господарській діяльності маркетингові послуги, надання яких замовляв у аптек, тому, на підставі пп.«г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, позивач зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ щодо таких послуг на 666 948 грн.

Отже, згідно висновків акту перевірки, з якими погодився суд першої інстанції, підприємство не надало належних доказів на підтвердження отримання таких послуг, оскільки аналізуючи надані документи неможливо були ідентифікації осіб, які проводили опутування для позивача, відсутні були листи опитування, інформація отримана через телефонні дзвінки, перелік телефонних номерів по яким проводилось опитування, тощо.

Колегія судді погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки відсутність такої конкретики у первинних документах (ті що були надані в ході перевірки, і ті що надані в суді першої і апеляційної інстанції), не спростовують головний висновок податкового органу - доцільність і необхідність отримання таких маркетингових послуг для здійснення позивачем своєї господарської діяльності.

Тому, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не було надано достатньо доказів на підтвердження того, що відомості, в наданих позивачем для перевірки документах повні, достовірні та (або) несуперечливі, а тому позивачем занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 666 948,25 грн., внаслідок чого відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.09.2020.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апелянта-позивача також такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в цій частині щодо суті спору.

Крім того, надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Всі доводи апелянтів не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 21.07.2025.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» та Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реккітт Бенкізер Хаусхолд енд Хелс Кер Україна» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк