Справа № 420/14998/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/14998/25

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

повний текст судового рішення

складено 28.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви від 15.05.2025 про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті з 23 березня 2022 року до 14 квітня 2023 року включно грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше нарахований та виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за період часу з 23 березня 2022 року до 14 квітня 2023 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше нарахований та виплачених сум.

На виконання вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 про залишення позову без руху, позивач порушив питання щодо поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Так, позивачем через електронний кабінет 21.05.2025, 21.05.2025 (засобами поштового зв`язку), 23.05.2025 були подані заяви про поновлення строку звернення до суду, 23.05.2025 (засобами поштового зв`язку) позовна заява в новій редакції, яка містила пояснення позивача щодо строків звернення до суду з позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду та позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року, та направити матеріали судової справи №420/14998/25 до суду першої інстанції на новий розгляд по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, посилаючись на ст.55 Конституції України, ст.5, 6 КАС України, рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року у справі №19-рп/2011, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення ЄСПЛ У справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36), на рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року, постанову Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, від 29.11.2024 у справі №120/359/24, на факт введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, апелянт вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що він:

- у перші дні повномасштабного вторгнення держави агресора російської федерації вступив до лав Сил оборони України;

- більшу частину часу перебування на військовій службі проходив службу у підрозділах, які приймали та приймають безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

- 14 квітня 2023 року був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , 17 квітня 2023 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та вже 21 квітня 2023 року прибув до району ведення бойових дій та виконання бойових завдань.

Апелянт наголошує на тому, що процесуальний строк для звернення до суду із позовною заявою пропущений суто та виключно з поважних причин, а таке звернення мало місце при першій можливості, яка була забезпечена завдяки сприянню командування військової частини НОМЕР_2 та шляхом подання військовою частиною НОМЕР_2 відповідного листа (запиту) до військової частини НОМЕР_1 засобами системи електронного документообігу, а також фактичного набуття позивачем технічних засобів та часу, достатнього для звернення з метою відновлення своїх законних прав та інтересів.

З огляду на вказане, на думку апелянта є хибними висновки суду першої інстанції про те, що отримання позивачем листа відповідача від 09 травня 2024 року за №43 (№1885/841) на звернення не змінює момент, з якого позивач повинен дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії для відновлення порушених на його думку прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Також, апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що факти, про які позивач вказує у заяві про поновлення строку не є непереборними обставинами з підстав яких позивач не міг звернутись до суду в межах встановленого строку КАС України; про те, що позивачем не зазначено обставин за яких він не міг вчасно звернутись до суду; про те, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом із зазначеними позовними вимогами, із змісту заяви на усунення недоліків позовної заяви не вбачається, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Зокрема, апелянт вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на приписи ч.2 ст.233 КЗпП України, оскільки він не був звільнений з військової служби, а лише виключений 14 квітня 2023 року зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (Відповідача) для зарахування 17 квітня 2023 року до списків особового складу іншої військової частини, в якій продовжив та продовжує військову службу станом на день звернення до суду першої та апеляційної інстанцій

Вказує апелянт і нате, що необґрунтовано мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції наголосив на тому, що строк звернення до суду (значно) пропущений, проте, самим судом не зазначено (визначено) дати, яку можливо було б вважати датою, з якої Позивач дізнався та/або мав би дізнатись про порушення його законних прав та інтересів.

Звертає апелянт увагу і на те, що до заяви про поновлення строку звернення до суду надав низку документів (витяги із наказів, довідки тощо), які судом першої інстанції в мотивувальній частині оскарженого рішення жодним чином досліджені не були, при цьому, висновку суду щодо пропуску строку якимось чином ґрунтувались саме у відсутності у наданих позивачем доказів поважності причин пропуску строку на таке звернення, що у свою чергу і вказує на необґрунтованість та виключну формальність цих висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апелянт вважає, що кожен мотив та обґрунтування суду щодо відмовити у поновленні строку на звернення до суду та повернення заяви позивачу є суто та виключно формальними, а висновки суду суперечать матеріалам справи, наданих позивачем, більш того, такі матеріали судом першої інстанції фактично було проігноровано, оскільки не знайшли жодного відображення в оскарженій ухвалі.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

При цьому Військова частина НОМЕР_1 зазначає про помилковість тверджень апелянта, оскільки ним не було надано доказів того, що протягом служби у військовій частині НОМЕР_2 він був постійно залучений до виконання бойових завдань без можливості реалізувати право на звернення до суду.

Також відповідач зазначає, що апелянт був ознайомлений з розміром свого посадового окладу, оскільки 14.04.2023 він був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і отримав грошовий атестат із зазначенням розміру посадового окладу, в якому поставив свій підпис про ознайомлення, тож знав розмір свого посадового окладу, та за час проходження служби не надходило рапортів з питанням про невідповідність посадового окладу та грошового забезпечення.

На думку військової частини НОМЕР_1 , оскільки апелянт ознайомився з розміром свого посадового окладу 14.04.2023 (підписав грошовий атестат), саме ця дата є моментом, з якого починає обчислюватися тримісячний строк звернення до суду, що завершився 14.07.2023.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в період з 23.03.2022 до 14.04.2023 (а.с.22-23).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.04.2023 №110 (а.с.47) апелянт з 17.04.2023 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.04.2023 №114, апелянт вважається таким, що прибув до району виконання бойових завдань АДРЕСА_1 з пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 з 21 квітня 2023 року (а.с.48).

Також, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 20.05.2025 №1776/1/11702 (а.с.49), апелянт брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Костянтинівка, Донецької області в період:

- з 21.04.2023 по 12.07.2023;

- з 24.07.2023 по 22.11.2023;

- з 09.12.2023 по 14.12.2023;

- з 21.12.2023 по 11.03.2024;

- з 23.03.2024 по 29.06.2024;

- з 22.07.2024 по 08.01.2025;

- з 22.02.2025 по 20.05.2025.

Також, відповідно до матеріалів справи (а.с.24, 71), Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 08.05.2025 за вих.№1776/2/155, адресованим на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , була затребувана довідка про доходи та картка особового рахунку на військовослужбовця - ОСОБА_2 , за весь період перебування його у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 . Вказаний запит обґрунтований необхідністю належного та своєчасного провадження грошового забезпечення військовослужбовця - ОСОБА_2 .

Листом від 09.05.2025 за вих. №1885/841 Військова частина НОМЕР_1 надала запитувані Військовою частиною НОМЕР_2 документи (а.с.73-76).

Позовна заява подана до суду першої інстанції через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» - 13.05.2025.

Постановляючи ухвалу про відмову у поновленні строку звернення до суду та про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору у справі є вимога щодо нарахування та виплати відповідачем грошового забезпечення за період з 23 березня 2022 року по 14 квітня 2023 року, проте позовну заяву подано до суду 14.05.2025, з пропуском тримісячного строку звернення до суду та наведені факти про які, позивач вказує у заяві про поновлення строку, не є непереборними обставинами з підстав яких позивач не міг звернутись до суду в межах встановленого строку КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Предметом спору є розмір грошового забезпечення апелянта, яке він отримував під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .

Днем припинення військової служби безпосередньо у Військовій частині НОМЕР_1 є 14.04.2023.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, частиною 5 статті 122 КАС України, встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Апеляційний суд зазначає, що частиною 1 статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять відомостей та апелянт не вказує на те, що він під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 в період з 23.03.2022 до 14.04.2023, звертався до суду за захистом свого права на отримання грошового забезпечення в повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Такий позов був поданий апелянтом після його звільнення з військової частини НОМЕР_1 , а тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.233 КЗпП України, та відхиляє доводи апелянта з цього приводу.

Матеріалами справи підтверджено, що апелянт 14.04.2023 був ознайомлений з відомостями грошового атестату від 14.04.2023 за вих.№ГА-55, про що свідчить його особистий підпис в графі 13 грошового атестату (а.с.138)

Таким чином, апелянт 14.04.2023 був зобов`язаний дізнатись про порушення своїх прав.

Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна заява, яка подана 14.05.2025, подана з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що про порушення своїх прав він дізнався з дати отримання Військовою частиною НОМЕР_2 листа військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2025 за вих.№1885/841, оскільки вказана обставина не змінює момент, з якого апелянт повинен дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про листування між двома військовими частинами, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цій справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, зокрема щодо проходження військової служби та участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Костянтинівка, Донецької області, колегія суддів зазначає таке.

Апелянт перебував в н.п. Костянтинівка, Донецької області в періоди:

- з 21.04.2023 по 12.07.2023;

- з 24.07.2023 по 22.11.2023;

- з 09.12.2023 по 14.12.2023;

- з 21.12.2023 по 11.03.2024;

- з 23.03.2024 по 29.06.2024;

- з 22.07.2024 по 08.01.2025;

- з 22.02.2025 по 20.05.2025.

Вказане дійсно свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду у вказаний час, проте, в періоди часу з 13 по 23 липня 2023 11 днів, з 23 листопада по 08 грудня 2023 - 15 днів, з 15 по 20 грудня 2023 6 днів, з 12 по 22 березня 2024 року 11 днів, з 30.06.2024 по 21.07.2024 23 дня, з 09.01.2025 по 21.02.2025 44 дня, всього 110 днів матеріали справи не містять відомості про наявність поважних причин.

За наведених обставин, колегія суддів відхиляє посилання апелянта, як на поважні причини пропуску строку, проходження військової служби та участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою російської федерації проти України, в періоди часу з 13 по 23 липня 2023 11 днів, з 23 листопада по 08 грудня 2023 - 15 днів, з 15 по 20 грудня 2023 6 днів, з 12 по 22 березня 2024 року 11 днів, з 30.06.2024 по 21.07.2024 23 дня, з 09.01.2025 по 21.02.2025 44 дня, тобто більше трьох з половиною місяців.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять обставин за наявності яких апелянт не міг вчасно звернутись до суду, в періоди часу з 13 по 23 липня 2023 11 днів, з 23 листопада по 08 грудня 2023 - 15 днів, з 15 по 20 грудня 2023 6 днів, з 12 по 22 березня 2024 року 11 днів, з 30.06.2024 по 21.07.2024 23 дня, з 09.01.2025 по 21.02.2025 44 дня, тобто більше трьох з половиною місяців.

Згідно із ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причин пропуску та поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, та, як наслідок, повернення позовної заяви позивачу.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, необхідні для правильного вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.294, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька