Справа № 200/6645/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року справа №200/6645/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року) у справі № 200/6645/24 (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.08.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Відповідачем прийнято рішення, яким відмовлено в призначенні пенсії позивача, оскільки не зараховано пільговий стаж позивача.

Позивач зазначив, що у спірному рішення відповідачем застосовується стаття 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але на його думку, слід застосувати норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з врахуванням рішення Конституційного Суду від 23 січня 2020 року 1-р/2020 та в редакції, чинній до 01.04.2015.

Вказане стало підставою для звернення до суду. Просив задовольнити позов.

Ухвалою місцевого суду від 18.12.2024 прийнято уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення № 35 від 02.09.2024 щодо відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 та зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку до п. б) ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до його страхового стажу періоди, які передбачені Списком № 2 виробництв, робіт професій, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах з 22.04.1988 по 29.04.1988, з 16.05.1988 по 01.06.1990, з 27.08.1990 по 11.04.1996, з 01.01.1999 по 31.12.2000 з дня звернення за її призначенням, а саме з 26.08.2024.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №35 від 02.09.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 26.08.2024 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа (№1-5/2018(746/15), з зарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи, які передбачені Списком № 2 виробництв, робіт професій, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах з 22.04.1988 по 29.04.1988, з 16.05.1988 по 01.06.1990, з 27.08.1990 по 11.04.1996.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 12 років 6 місяців.

Вказали, що відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача складає 36 років 7 місяців. До загального страхового стажу не враховано період роботи з 22.04.1988 по 29.04.1988 (виправлення в даті зарахування та звільнення). Пільговий стаж за Списком №2 складає 8 років 11 місяців 28 днів, який враховано за наявними даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що дає право зниження пенсійного віку на три роки.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 13.07.2022 №3001-.

26.08.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача від 02.09.2024 №35 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (12 років 6 місяців).

Вказано, що відповідно наданих до заяви документів (ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом, військовий квиток) загальний страховий стаж складає 36 років 7 місяців. До загального страхового стажу не враховано період роботи з 22.04.1988 по 29.04.1988 (виправлення в даті зарахування та звільнення). Пільговий стаж за Списком №2 складає 8 років 11 місяців 28 днів, який враховано за наявними даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що дає право зниження пенсійного віку на три роки.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_2 від 05 вересня 1986 позивач:

22.04.1988 прийнятий монтажником зб сталевих і залізобетонних конструкцій на БУ-3 треста «Азовстальбуд» (наказ №65к від 21.04.1988);

29.04.1988 звільнено в зв`язку з призовом на військову службу (наказ №70к від 03.05.21988);

з 16.05.1988 по 01.06.1990 служба в радянській армії (в/б УН №0026280 від 15.05.1988);

27.08.1990 прийнятий на будівельний майданчик монтажником на будівельний комбінат (наказ №143 від 27,08.1990);

11.04.1996 звільнений за переводом в Маріупольську філію «Маст-буд» (наказ №25 від 16.04.1996);

22.04.1996 прийнятий монтажником в «Маст-буд» м. Маріуполь (наказ №112 від 18.04.1996);

30.11.2005 звільнений за переводом (наказ №654к від 30.11.2005).

Як вбачається з форми РС-право, позивачу не зараховано

- до страхового стажу період роботи з 22.04.1988 по 29.04.1988,

- до пільгового стажу період служби в армії з 16.05.1988 по 01.06.1990 та період роботи з 27.08.1990 по 11.04.1996.

Період роботи з 01.01.1999 по 31.12.2000 зарахований як до страхового, так і до пільгового стажу.

Відповідачем на виконання вимог ухвали місцевого суду надано додаткові пояснення по справі, з яких вбачається наступне.

Позивачу до загального страхового стажу не враховано період роботи з 22.04.1988 по 29.04.1988 (виправлення в даті зарахування та звільнення).

До пільгового стажу роботи не враховано періоди: з 22.04.1988 по 29.04.1988 та з 27.08.1990 по 11.04.1996 (період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві; атестація робочого місця обов`язково потрібна для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 21.08.1992, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, дані документи відсутні в ЕПС); період проходження військової служби з 16.05.1988 по 01.06.1990 (зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією).

Пільговий стаж за Списком №2 складає 8 років 11 місяців 28 днів, який враховано за наявними даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (01.01.1999 по 31.12.2000, з 01.09.2013 по 19.03.2024, з 23.07.2015 по 31.12.2021).

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV. Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом Закон 1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону 1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті а для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах б-з для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті а- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах б-з- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами б-г статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Разом з цим суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд зазначає, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, але як встановлено при розгляді справи по суті вік позивача (на дату звернення) - 50 років, страховий стаж становить - 29 років 9 місяць 12 днів, пільговий стаж за Списком №2 складає 14 років 15 днів, а тому позивач має право на пільгових умовах на призначення пенсії за віком.

Враховуючи викладене, окружний суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком від 02.09.2024 №35.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд вважає що повним та ефективним поновленням порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити позивачу з 26.08.2024 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа (№1-5/2018(746/15).

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, суд першої інстанції неправильно визначив суть спірних правовідносин, зазначивши, що спірним є питання досягнення пенсійного віку із застосуванням положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020). Спірним є питання наявність права на призначення пенсії на пільгових умовах із застосуванням положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020).

В мотивувальній частині свого рішення окружний суд навів положення п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не звернувши уваги на те, що норми цих законів стосовно права на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 для чоловіків є ідентичними, в тому числі, щодо права виходу на пенсію у віці 55 (а не 50 як для жінок) років.

Тому висновок місцевого суду наступного змісту: «Суд зазначає, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, але як встановлено при розгляді справи по суті вік позивача (на дату звернення) - 50 років, страховий стаж становить - 29 років 9 місяць 12 днів, пільговий стаж за Списком №2 складає 14 років 15 днів, а тому позивач має право на пільгових умовах на призначення пенсії за віком», - не відповідає нормам матеріального права, бо позивач є чоловіком, а не жінкою, тому має право на вихід на пенсію за умови досягнення 55 років.

В свою чергу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на час звернення до пенсійного органу 26.08.2024 досяг віку 55 років.

Заперечуючи право на пенсію, відповідач посилався на відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №2 в розмірі 12 років 6 місяців, визнаючи наявність такого стажу 8 років 11 місяців 28 днів, не зарахувавши при цьому до пільгового стажу період роботи з 22.04.1988 по 29.04.1988, період служби в армії з 16.05.1988 по 01.06.1990 та період роботи з 27.08.1990 по 11.04.1996.

Щодо зарахування до стажу періодів з 22.04.1988 по 29.04.1988, з 16.05.1988 по 01.06.1990, з 27.08.1990 по 11.04.1996, з 01.01.1999 по 31.12.2000, суд першої інстанції зазначив наступне.

Як вбачається з додаткових пояснень відповідача до пільгового стажу роботи не враховано періоди: з 22.04.1988 по 29.04.1988 та з 27.08.1990 по 11.04.1996 (період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві; атестація робочого місця обов`язково потрібна для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 21.08.1992, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442.

Щодо необхідності надання уточнюючих довідок з підприємства, суд зазначає наступне.

Відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконування роботи за наявності чином оформленої трудової книжки та усіх додаткових документів не спростовує наявність у працівника стажу роботи, що дає право виходу на пенсію.

Тобто, уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно надавити лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Періоди роботи позивача з 22.04.1988 по 29.04.1988 та з 27.08.1990 по 11.04.1996 підтверджуються записами в трудовій книжці, а тому вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, як періоди, які передбачені Списком № 2 виробництв, робіт професій, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Щодо періоду проходження позивачем військової служби з 16.05.1988 по 01.06.1990, відповідач в додаткових поясненнях вказав, що такий період роботи зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією.

З приводу таких тверджень відповідача суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки в період з 16.05.1988 по 01.06.1990 позивач проходив військову службу, якій передувала робота за професією, що передбачена Списком №2 монтажником по монтажу стальних і залізобетонних конструкцій.

Тому, суд доходить висновку, що період проходження позивачем військової служби слід зарахувати до пільгового стажу позивача.

Що стосується періоду роботи позивача з 01.01.1999 по 31.12.2000, суд зазначає наступне.

Відповідачем в додаткових поясненнях вказано, що пільговий стаж за Списком №2 складає 8 років 11 місяців 28 днів, який враховано за наявними даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема спірного періоду з 01.01.1999 по 31.12.2000.

Тому в задоволенні позову в частині зарахування періоду роботи позивача з 01.01.1999 по 31.12.2000 слід відмовити.

З такими висновками місцевого суду цілком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Отже, як встановлено при розгляді справи по суті на дату звернення позивача за призначенням пенії:

- вік позивача - 55 років, що відповідає необхідному мінімальному;

- страховий стаж перевищує необхідний для призначення пенсії 30 років відповідачем у оскаржуваному рішенні визнається 36 років 7 місяців;

- пільговий стаж за Списком №2 складає більше необхідних 12 років 6 місяців, оскільки відповідачем необґрунтовано не враховано до стажу за Списком №2 8 років 4 місяці 11 днів, які необхідно додати до врахованого відповідачем такого пільгового стажу в розмірі 8 років 11 місяців 28 днів,

а тому позивач має право на пільгових умовах на призначення пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком від 02.09.2024 №35.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Обираючи спосіб захисту, окружний суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року та керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України дійшов вірного висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід прийняти рішення про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №35 від 02.09.2024 про відмову в призначенні пенсії позивачу та зобов`язання відповідача призначити позивачу з 26.08.2024 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року справа (№1-5/2018(746/15), з зарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи, які передбачені Списком № 2 виробництв, робіт професій, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах з 22.04.1988 по 29.04.1988, з 16.05.1988 по 01.06.1990, з 27.08.1990 по 11.04.1996.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 200/6645/24 змінити в мотивувальній частині, а в решті залишити без змін.

Повне судове рішення 21 липня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук