Справа № 380/12499/25
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18 липня 2025 рокусправа № 380/12499/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кравців О.Р. одержав позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , в/ч НОМЕР_1 ), пов?язані із відмовою у не нарахуванні та не виплаті одноразової грошової допомоги - протиправною;

- зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 років 06 місяців 17 днів служби.

Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву залишено без руху. Вказано, що до суду позивач звернулася з суттєвим пропуском тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України та не долучила клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог ухвали суду позивача подала заяву про поновлення процесуальних строків, в якій вказав, що пропустила строк оскільки 24.07.2023 разом із дітьми виїхала за межі України та повернулася лише 15.07.2024. Після повернення вирішувала питання щодо оформлення пенсії та перебувала на амбулаторному лікуванні. Має на утриманні маму, яка є інвалідом ІІ групи, та виховує двох дітей. Зазначає, що не була обізнана про всі види виплат при звільненні, а представники відповідача ввели її в оману. Про порушене право дізналася в січня 2025 року під час різдвяних свят від знайомих та невідкладно звернулася до відповідача із вимогою про нарахування спірної одноразової грошової допомоги.

При розгляді заяви суддя керується таким.

Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП країни) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно частиною 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений з доказів день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з підстав для поновлення строку може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Вирішуючи питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Водночас триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суддя зауважує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Із змісту позовної заяви суддя встановив, що предметом спору у цій справі є дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Позивач виключена із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 30.05.2023. Водночас позивач при звільненні з військової служби та отримання, зокрема, витягу з наказу про звільнення, грошового атестату мала бути обізнана про всі суми, що їй були нараховані та виплачені.

Так, зокрема, суддя звертає увагу позивача, що згідно з долученого до позовної заяви витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №590-ОС від 31.05.2023 у ньому вказано про види виплат, що нараховані при звільненні.

Таким чином, позивач після звільнення з військової служби (30.05.2025) мала бути обізнана про всі суми, що їй були нараховані.

Щодо покликань позивача, що вона перебувала закордоном з 24.07.2023 по 15.07.2024, суддя зазначає, що вік, стан здоров`я, обмеження, пов`язані з внутрішнім переміщенням тощо створюють об`єктивні труднощі для життєдіяльності людини, реалізації нею своїх прав, а їх наявність за певних умов може свідчити про поважність причин не здійснення тих чи інших дій, в тому числі пропуску строку звернення до суду.

Водночас пропуск строку не може бути безмежним чи тривати невиправдано довго. При цьому, вчинення протягом цього часу одних процесуальних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.02.2021 у справі №0440/7046/18.

Так, у заяві про поновлення процесуальних строків позивач не вказала обставин, що підтверджують відсутність у неї реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість до своїх прав та звернутися з цим позовом до суду, в межах строку, встановленого законом.

Зокрема, позивач звільнена із служби у травні 2023 року, тоді як виїхала за межі України в липні 2023 року. При цьому, у своїй заяви позивач вказує, що після повернення в Україну «вирішувала питання щодо оформлення пенсії».

За таких обставин суддя висновує, що позивач не була обмежена у доступі до правової допомоги, мала можливість займатися особистими справами, зокрема, ініціювати судові спори, тощо.

Щодо покликань позивача про перебування її на амбулаторному лікуванні суддя зазначає, що згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №12321-25 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 27.05.2025 по 02.06.2025, однак таке лікування мало місце вже після суттєвого пропуску строку звернення до суду та відповідно не охоплює всього строку звернення до суду, що пропущений.

Покликання позивача про те, що про порушене право вона дізналася «в січні 2025 року під час різдвяних свят від знайомих та невідкладно звернулася до відповідача із вимогою про нарахування спірної одноразової грошової допомоги» суддя оцінює критично. У цьому контексті повторно звертає увагу позивача, що 30.05.2023 при звільненні з військової служби та отриманні, зокрема, витягу з наказу про звільнення, грошового атестату, позивач мала бути обізнана про всі суми, що їй були нараховані та виплачені.

Окрім цього, заяви позивача про виплату спірної грошової допомоги при звільненні датовані квітнем та травнем 2025 року, що не свідчить про вчинення позивачем незволікаючи дій з метою захисту порушеного права.

Суддя зважає на покликання позивача про утримання мами, яка є інвалідом ІІ групи, та виховання позивачем двох дітей, проте така обставина не може визнаватися поважною для поновлення строків звернення до суду, що порушені майже на 2 роки.

Слід зауважити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Крім цього, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судом пропущеного строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Також слід звернути увагу, що встановлення процесуальних строків законом та перевірка їх дотримання сторонами судом передбачено з метою дисциплінування учасників судового процесу, належного та своєчасного користування ними своїми процесуальними правами та обов`язками.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №804/6158/17.

Отже, враховуючи викладене, суддя висновує, що позивачем як не викладені поважні причини пропуску строку звернення до суду ще з травня 2023 року, так і не долучені докази поважності причин його пропуску.

Враховуючи викладене суддя дійшов висновку, що позивач у встановлений в ухвалі суду від 23.06.2025 строк не усунула в повному обсязі недоліки позовної заяви. Викладені позивачем причини (обставини) пропуску строку звернення до суду не є поважними та підстав для його поновлення немає.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Також, пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, таку слід повернути позивачу.

Відповідно до статті 7 Закону №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі повернення заяви або скарги.

З доказів, долучених до позовної зави, суддя встановив, що за подання цього позову позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 12.06.2025.

Оскільки суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви, судовий збір за подання цього позову, слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241-243, 248, 294 КАС України, суддя,-

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

2. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

3. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

4. Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович