Справа № 420/12112/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 22.04.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області від 20.03.2025 року №54, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеський області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Тираспольському Будівельному управлінні №28 Тираспольського будівельного тресту з 02.07.1990 року по 10.08.2001 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 12.03.2025 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з приводу призначення пенсії за віком. Проте, отримала рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області від 20.03.2025 №54, страховий стаж особи становить 28 років 10 місяців. Відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (32 роки). До страхового стажу не зараховано період роботи з 02.07.1990 по 08.08.2001 в Тираспольському БУ - 20 та періоду догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки запис про роботу та документ про народження завірений печатками самопроголошеної невизнаної держави Придністровська Молдавська Республіка. Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

24.04.2024 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

07.05.2025 від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/43828/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування відзиву зазначили, що за результатами розгляду документів, доданих до заяв, до страхового стажу Позивача не зараховано період роботи з 02.07.1990 по 08.08.2001 в Тираспольському СУ 20 та періоду догляду за дитиною до 3 х років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки запис про роботу та документ про народження завірений печатками самопроголошеної невизнаної держави Придністровська Молдавська Республіка, яка не входить до складу держав-участь Співдружності Незалежних держав відповідно до Угоди від 13.03.1992 про гарантії прав учасників щодо пенсійного забезпечення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 № 1906 укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. 13.03.1992 була підписана Угода «Про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» яка набрала чинності 13.03.1992. Відповідно до зазначеної угоди Придністровська Молдавська Республіка не входить до складу держав-участь Співдружності Незалежних держав. Відтак, враховуючи норми Закону №1058-IV, Позивачу правомірно відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу, а відсутність необхідного страхову стажу не дає права на призначення спірного виду пенсії.

12.05.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №46177/25).

Ухвалою суду від 23.06.2025 постановлено повторно витребувати від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

Однак станом на момент розгляду справи ухвала суду від 23.06.2025 залишилась не виконаною.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , 12.03.2025 звернулась до органу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

20.03.2025 Головне управління ПФУ в Хмельницькій області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.03.2025 прийняли рішення №54 про відмову у призначенні пенсії.

Вік заявниці 59 років 11 місяців 7 днів.

Страховий стаж особи становить 28 ороків 10 місяців.

У вказаному рішенні вказали, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 02.07.1990 по 08.08.2001 в Тираспольському СУ 20 та періоду догляду за дитиною до 3 х років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки запис про роботу та документ про народження завірений печатками самопроголошеної невизнаної держави Придністровська Молдавська Республіка

Відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (32 роки).

В наданій до суду трудовій книжці НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 заповненої 13.08.1982 міститься записи про періоди трудової діяльності, зокрема:

- запис №8 з 12.07.1990 прийнята на роботу в якості інженера ПТО з іспитовим терміном 1 місяць (Наказ №170к від 29.09.1990);

- запис №9 з 28.11.1994 призначена інженером-економістом ПТО (Наказ №192-к від 26.11.1994);

- запис №10 з 08.08.2001 звільнена за власним бажанням (Наказ №131-к від 06.08.2001).

Також було надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 зареєстрованого ЗАГС м. Тирасполь РМ.

Окрім надано довідку №01-04/67 від 25.03.2025 видана Закритим акціонерним товариством «СУ-28», в тому що ОСОБА_1 дійсно працювала у будівельному управлінні №28 Тираспольського будтресту. на посаді інженера виробничо-технічного відділу з 02 липня 1990 р. (наказ №170-к від 29 червня 1990 р.) до 08 серпня 2001 р. (Наказ №131-к від 06.08.2001 р.). Звільнено за власним бажанням.

Закрите Акціонерне товариство «СУ-28» є правонаступником Тираспольського будівельного управління №28 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію №01-022-2416 від 20.01.2003.

Не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №54 від 20.03.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пунктами 7-9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень пункту 6 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України »Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення).

Частиною першою статті 9 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із ч.1 ст.44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст.44 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

Положеннями статті 26 Закону України №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як зазначено вище, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи:

- з 02.07.1990 по 08.08.2001 в Тираспольському СУ 20;

- період догляду за дитиною до 3 х років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки запис про роботу та документ про народження завірений печатками самопроголошеної невизнаної держави Придністровська Молдавська Республіка

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних допомог.

Згідно ст.5 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, підписаної 29.08.1995 року в м. Кишиневі, ратифікованої 29.10.1996 року, пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають.

Крім того, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова має позитивне зобов`язання за статтею 1 Європейської Конвенції з прав людини від 04.11.1950 року вживати заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Гоіхіїіоп у.'Гигкеу. 18.12.1996, параграф 45), «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим судом (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

За таких обставин, суд вважає, що неприйняття до уваги відповідачем трудової діяльності та документу про свідоцтво про народження ОСОБА_2 на території Придністровської Молдавської Республіки з незалежних від позивача підстав, є безпідставним та таким, що порушує його конституційне право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості.

Окрім того як вбачається з матеріалів справи за період з 02.07.1990 по 08.08.2001 та моменту народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка перебувала у трудових відносинах з Закритим акціонерним товариством «СУ-28» до 08.08.2001.

Отже, із вищенаведеного вбачається, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача з 02.07.1990 по 08.08.2001 в Тираспольському СУ-28 та періоду догляду за дитиною до 3-років є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 13.08.1982 року та свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_3 .

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №54 від 20.03.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про відмову у призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог, з метою ефективного захисту прав позивача.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ГУ ПФУ в Хмельницькій області, приймаючи рішення про відмову призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №54 від 20.03.2025 підлягає скасуванню.

Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №54 від 20.03.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 12.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією ID: 7012-9041-9680-6160 від 21.04.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №54 від 20.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком від 12.03.2025, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА