Справа № 444/4743/24
Суддя: Ясиновський Р. Б.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/4743/24
Провадження № 2-а/444/17/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Стець М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови поліцейського 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Форліти Олександра Миколайовича серії ЕНА № 3432990 від 07.11.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Форліти Олександра Миколайовича серії ЕНА № 3432990 від 07.11.2024 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП.

Обгрунтовує позов тим, що 07.11.2024 року, о 23:43:41 год., поліцейським 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Форлітою Олександром Миколайовичем щодо ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕНА № 3432990 від 07.11.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Відповідно до постанови 07.11.2024 року о 20:00 год., м. Львів, вул. Липинського, 50, ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування, постанова Жовківського районного суду від 18.07.2024 року номер 120454283, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ. Кваліфікація ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вважає, що дана постанова є незаконною, безпідставною та підлягає скасуванню за тих підстав, що йому станом на момент керування т/з та винесення спірної постанови не було відомо про те, що він позбавлений права керування.

Про це він на місці пояснював працівникам, однак його пояснення не були прийняті до уваги.

Зазначає, що станом на 07.11.2024 року йому не було відомо про винесення судом постанови, оскільки постанова по справі № 444/1707/24 йому не вручалася, цієї постанови він не отримував жодним чином, судове засідання з його участю не проводилось, оскільки станом на 18.07.2024 року він перебував вдома зі зламаною ногою, а саме закритий перелом обох кісток правої гомілки та з 20.05.2024 року фактично не пересувався, перебував у гіпсі. Посвідчення водія у нього не вилучалося, тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами він не отримував. Про прийняття судом саме такого рішення, йому стало відомо зі слів працівників поліції, а згодом з листа, який йому передала його знайома Граб Василина, яка 07.11.2024 року забрала лист з поштового відділення в с. Зашків. До цього часу, як і дотепер, навіть в додатку «Дія» йому не показує наявності штрафів та судових справ. Лише після 07.11.2025, коли працівники поліції його повідомили про позбавлення права керування Жовківським районним судом, він відкрив листа, який йому передала ОСОБА_2 та побачив виклик на 19.11.2024 року на вул. Городоцьку, 124 в м. Львові для здачі посвідчення водія.

Таким чином, вважає, що в даному випадку в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 126 КУпАП, поліцейський Форліта О.М. при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановив всіх об`єктивних обставин справи, не перевірив твердження позивача (не переконався у тому, що його твердження є безпідставними), внаслідок чого винесення такої постанови є незаконним.

Представник Позивача судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених у такому та просив позов задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засідані позов заперечили та вважають такий безпідставним. Просили в мзадоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП відносно позивача, перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19).

Судом встановлено, що не оспорюється і самим представником позивача, що 07.11.2024 року ОСОБА_1 керував т/з, тобто був водієм.

Так, 07 листопада 2024 року о 20 год. 00 хв. у місті Львові на вул. Липинського, 50 між транспортними засобами Mercedes-Benz Sprinter н.з. НОМЕР_2 та Volkswagen Tiguan н.з. НОМЕР_3 відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Позивач, ОСОБА_1 , в момент зіткнення транспортних засобів, рухався вулицею Липинського, 50 у місті Львові на транспортному засобі Hyundai Sonata н.з. НОМЕР_1 та став свідком даного ДТП.

На момент прибуття екіпажу патрульної поліції для оформлення відповідних адміністративних матеріалів, Позивач перебував на місці вчинення ДТП разом з іншими учасниками події.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/ або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо особа перебуває на місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Від так, Позивач, перебуваючи на місці вчинення ДТП та надаючи пояснення, як свідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 листопада 2024 року о 20 год. 00 хв. у місті Львові на вул. Липинського, 50, зобов`язаний був на вимогу працівника поліції пред`явити вищевказані документи, що і було ним зроблено.

В ході спілкування та перевірки водія транспортного засобу по єдиній телекомунікаційній системі бази даних Національної поліції інспектором УПП у Львівській області ДПП встановлено, що Позивач відповідно до Постанови Жовківського районного суду Львівської області від 18.07.2024 року у справі №444/1707/24 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на один (1) рік.

В результаті, Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно із положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до вимог частини 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Отже, приписами ч. 2 ст. 317-1 КУпАП чітко встановлено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом на певний строк після набрання законної сили відповідного рішення суду про позбавлення цього права.

При цьому не важливо чи було посвідчення водія тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, чи здано до уповноважених органів Національної поліції.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Від так, інспектор поліції, встановивши, що Позивач відповідно до Постанови Жовківського районного суду Львівської області від 18.07.2024 року у справі №444/1707/24 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на один (1) рік, зобов`язаний був відреагувати на вчинене правопорушення, що і було ним зроблено шляхом винесення постанови серії ЕНА №3432990 від 07.11.2024.

Інспектором УПП у Львівській області ДПП до Позивача застосовано адміністративне стягнення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, санкція якого передбачає штраф у розмірі 20 400 гривень.

На переконання суду, позиція позивача та його представника, що оскаржувану постанову винесено безпідставно, оскільки на час винесення постанови Позивач не знав і не міг знати про позбавлення його права керування транспортним засобом є помилковою.

Слід зазначити, що позивачу достеменно було відомо проте, що в Жовківському районному суді Львівської області відносног нього розглядається справа за ст. 130 КУпАП, оскільки таке підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні справи № 444/1707/24, зокерема ним особисто подавалися клопотання у справі.

З оглянутої постанови № 444/1707/24 вбачається, що в судове засідання ОСОБА_1 не прибув, хоча сповіщався про місце і час розгляду справи, і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Також слід зазначити, що дана постанова не оскаржувалася позивачем та набрала законної сили.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Більше того, у позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Чірікоста і Віола проти Італії», зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, суд покладає на сторін, які задіяні до судового розгляду, обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо їх стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Відповідно до п. 2, 6 ч. 5 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Відомості про розгляд справ ( відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Жовківського районного суду Львівської області відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України».

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо їх, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід також зазначити, що твердження Представника позивача про те, що інспектор поліції виніс постанову серії ЕНА №3432990 від 07.11.2024 без фактичного розгляду справи, формально та без фактичної участі Позивача не відповідають дійсності.

При дослідженні диску із відеофіксацією вбачається, що такі твердження Представника позивача не знайшли свого підтвердження.

Інспектор поліції Форліта О.М., встановивши, що Позивач, керував транспортним засобом Hyundai Sonata н.з. НОМЕР_1 , при цьому будучи позбавлений права керування, відповідно до ст.279 КУпАП повідомив Позивача про початок розгляду справи, ознайомив зі статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомив Позивачу його права та обов`язки, відповідно до вимог статей 287, 289, 307, 308 КУпАП, роз`яснив строки й порядок виконання постанови про накладення штрафу та оскарження постанови. Провівши розгляд справи, керуючись вимогами ст.283 КУпАП, виніс оскаржувану Постанову серії ЕНА №3432990 від 07.11.2024 відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Долучені відеоматеріали в повній мірі відповідають вимогам ч. 1 ст. 72 КАС України, у зв`язку з чим є належними доказами. Підстави вважати наведені вище докази неналежними відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

В частині 1 статті 77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, із аналізу положення статті 77 КАС України вбачається, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що Позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Тобто, обов`язок відповідача доказування правомірності винесеного ним рішення не слід розуміти, як те, що позивач повністю звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №536/583/17 та від 14.03.2018 року у справі №760/2846/17.

Таким чином суд прийшов до переконання, що Позивач є особою, що здійснював керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік, згідно Постанови Жовківського районного суду Львівської області від 18.07.2024 року у справі №444/1707/24. Інспектором поліції, до Позивача, застосовано адміністративне стягнення передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП, санкція якого передбачає штраф. Отже, інспектор УПП у Львівській області ДПП мав всі законні підстави для винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, ним була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Судом не встановлено будь-яких порушень з боку інспектора поліції при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення. Управління та його посадові особи жодним чином не порушували права Позивача. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Відповідачем виконано свій обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України та подано докази щодо правомірності винесення постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку, що в діянні позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, позивач помилково вважає, що постанова є протиправною і підлягає скасуванню. Діючи в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, після виявлення правопорушення, поліцейський правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з врахуванням вимог як матеріального так і процесуального права, внаслідок чого, правові підстави для скасування такої постанови відсутні.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови поліцейського 2 взводу 3 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП Форліти Олександра Миколайовича серії ЕНА № 3432990 від 07.11.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22.07.2025 року.

Суддя Р. Б. Ясиновський