Справа № 200/8065/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року справа №200/8065/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 200/8065/24 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Трофименко Марина Володимирівна в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 25.10.2024 року № 61 про відмову в переході на пенсію в разі годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести ОСОБА_2 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту звернення з відповідною заявою, з 18.10.2024 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 25.10.2024 року № 61 про відмову позивачу в переході на пенсію в разі годувальника;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення з відповідною заявою, з 18.10.2024 року;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апелянт зазначив, що відсутні підстави для переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки відсутня довідка про сумісне проживання за однією адресою після смерті годувальника.

Також, апелянтом оскаржено рішення суду в частині стягнення судового збору.

18.06.2025 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Також, в цьому відзиві, заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку та отримує пенсію за віком в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На даний час, ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1 .

З 25 серпня 1979 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_3 (далі померлий), ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 14 жовтня 2024 року складено відповідний актовий запис № 3024, свідоцтво про смерть від 14 жовтня 2024 року серії НОМЕР_2 , яке видане Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради (а.с. 11).

18 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про щодо переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка.

Позивачем до заяви про переведення на іншу пенсію було додано акт від 15 грудня 2023 року, складений у присутності свідків: ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Цей акт засвідчено техніком доглядачем КП «Міська служба єдиного замовника» Курахівської міської ради ОСОБА_6 (а.с. 10).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 61 від 25.10.2024 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю правових підстав, а саме: при розгляді документі та розрахунку пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_2 , з`ясовано, що відсутня довідка про сумісне проживання за однією адресою після смерті годувальника; до матеріалів ЕПС заявниці долучено акт опитування від 15.12.2023 року, що підтверджує сумісне проживання разом з годувальником (дата смерті годувальника 13.10.2024 року) (а.с. 16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За ч. 1 статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з абз. 2 пункту 2 статті 36 № 1058-IV члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За ч. 2 статті 39 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 39 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

Згідно з п. 2.11 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 (витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання), або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

В матеріалах справи наявні докази, які вказують на те, що на момент смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 мешкали разом, а саме: акт від 15.12.2023 року, що підтверджує сумісне проживання разом з годувальником, який складений у присутності свідків: ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та засвідчений техніком - доглядачем КП «Міська служба єдиного замовника Курахівської міської ради» ОСОБА_6 .

Цим актом підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_4 фактично мешкають позивач ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 .

Крім того, суд зазначає, що відповідно довідки про доходи № 392341 від 05 листопада 2024 року, сума пенсії ОСОБА_2 за період з 01.05.2024 року по 31.10.2024 року складає 32545,20 грн. (а.с. 12).

Згідно довідки про доходи № 1100 від 05 листопада 2024 року, яка видана пенсіонеру ОСОБА_2 за померлого чоловіка ОСОБА_3 , сума пенсії останнього за період з 01.05.2025 року по 31.10.2024 року складає 76740,60 грн. (а.с. 13).

Отже, ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , оскільки розмір його пенсії був значно більшим, ніж позивача.

Крім того, відповідно до довідки про перерахунок пенсії ОСОБА_3 призначено пенсію з 18.03.2024 року довічно у розмірі 12790,10 грн, в той час коли пенсія позивача складає 5424,20 грн. (а.с. 14).

Отже, позивач надала докази щодо проживання разом із померлим чоловіком та факт утримання ним її.

В контексті оцінки відмови ГУ ПФУ в м. Києві у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника, суд враховує, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Критерій обґрунтованості вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Суд акцентує увагу на тому, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Відсутність в спірному рішенні відповідача посилання на конкретний перелік документів, які позивач не подала для переведення на пенсію по втраті годувальника, безперечно свідчить про його необґрунтованість, що, окрім цього, поставило позивача у невизначене становище, та позбавило її можливості подати необхідні, на думку державного органу, документи.

За ч. 1 ст. 43 Закону № 1058 перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 3-1 днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 25.10.2024 року № 61 про відмову позивачу в переході на пенсію в разі годувальника;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення з відповідною заявою, з 18.10.2024 року.

В частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. рішення суду не оскаржено.

Апелянтом оскаржено рішення суду в частині стягнення судового збору, посилаючись на ч. 2 ст. 73 Закону № 1058 щодо заборони використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими такі доводи апелянта, оскільки норми ч.2 ст. 73 Закону № 73 не пов`язані з витратами зі сплати судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача судового збору на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, на підтвердження здійснення правової допомоги суду має бути надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У той же час, аналізуючи здійснені адвокатом послуги за критеріями, визначеними у ч. 5 ст. 134 КАС України та на предмет неминучості - критерію, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн.

В якості доказів надання адвокатських послуг позивачем надано:

- договір про надання правничої допомоги від 30.10.2024 року № 30/10/24;

- акт приймання-передачі наданих послуг до цього договору, в якому зазначено перелік наданих послуг (складання відзиву на апеляційну скаргу 2 год. 5000 грн);

- квитанція № 01 від 03.02.2025 року на суму 5000 грн.;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Ухвалою апеляційного суду від 18 червня 2025 року запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві надати суду до 14.07.2025 року заперечення на клопотання ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідач не надав суду жодних заперечень на клопотання ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з конкретних обставин справи, беручи до уваги складність справи, обсяг наданих послуг та відсутність заперечень відповідача щодо заявленої до стягнення суми, суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає об`єму наданих послуг, розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в сумі 5000 грн.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 135, 139, 143, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 200/8065/24 за позовом Трофименко Марини Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві () на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Повний текст постанови складений 21 липня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко