Справа № 320/10873/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року справа №320/10873/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка, буд. 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №54 від 26.01.2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням записів, що містяться у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 06.05.1981 р. - з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 14.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №54 від 26.01.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком та зазначає, що надані позивачем документи містять всі відомості про роботу позивача. Відтак, позивач має необхідний страховий стаж роботи та має право на призначення пенсії за віком. Крім того, позивач зазначає, що він не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім трудовий стаж позивача за спірний період.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначає, що на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача складає 26 років 05 місяців 15 днів. Відповідач зазначає, що до страхового стажу правомірно не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 06.05.1981, оскільки заповнення трудової книжки здійснене з порушенням Постанови від 02.04.1975 року №310: записи про трудову участь колгоспників у громадському господарстві заносяться до розділу "Відомості про роботу" окремим рядком за кожний рік та засвідчуються підписом голови або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Також, позивача поінформовано, що прізвище трудової книжки колгоспника не відповідає паспортним даним.

Отже на думку відповідача відсутні законні підстави для зарахування позивачу зазначених періодів роботи до його страхового стажу. Таким чином, прийняте рішення є правомірним, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Після досягнення 60-річпого віку, 14.09.2022 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України у Київській області із заявою при призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №54 від 20.09.2022 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю трудового стажу. Зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 29 років, у той час як страховий стаж позивача становить 26 років 02 місяці. При цьому, при прийнятті зазначеного рішення не було враховано періоду трудового стажу позивача з 1980 по 1985 рік роботи в колгоспі «Маяк» згідно з довідкою від 06.09.2022 р. №191, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 06.05.1981 р.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.11.2022 р. у справі №372/2824/22 заяву позивача задоволено, встановлено факт належності позивачу правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 дата заповнення 06.05.1981 р.

На підставі вказаного рішення суду, 20.01.2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Проте, рішенням №54 від 26.01.2023 року позивачу повторно було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю трудового стажу, а саме через неврахування період роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 06.05.1981, оскільки заповнення трудової книжки здійснене з порушенням Постанови від 02.04.1975 року №310: записи про трудову участь колгоспників у громадському господарстві заносяться до розділу "Відомості про роботу" окремим рядком за кожний рік та засвідчуються підписом голови або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ст. 62 Закону України N 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.93, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок N 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку N 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів пункту 20 Порядку N 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як видно з матеріалів справи, позивач після досягнення 60-річпого віку, 14.09.2022 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України у Київській області із заявою при призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням №54 від 20.09.2022 р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю трудового стажу. Зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 29 років, у той час як страховий стаж позивача становить 26 років 02 місяці. При цьому, при прийнятті зазначеного рішення не було враховано періоду трудового стажу позивача з 1980 по 1985 рік роботи в колгоспі «Маяк» згідно з довідкою від 06.09.2022 р. №191, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 06.05.1981 р.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.11.2022 р. у справі №372/2824/22 заяву позивача задоволено, встановлено факт належності позивачу правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 дата заповнення 06.05.1981 р.

На підставі вказаного рішення суду, 20.01.2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Проте, рішенням №54 від 26.01.2023 року позивачу повторно було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю трудового стажу, а саме через неврахування період роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника від 06.05.1981, оскільки заповнення трудової книжки здійснене з порушенням Постанови від 02.04.1975 року №310: записи про трудову участь колгоспників у громадському господарстві заносяться до розділу "Відомості про роботу" окремим рядком за кожний рік та засвідчуються підписом голови або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Також, позивача поінформовано, що прізвище трудової книжки колгоспника не відповідає паспортним даним.

Відповідно до оскаржуваного рішення №54 від 26.01.2023, прийнятого на підставі поданої заяви позивача про призначення пенсії за віком, до страхового стажу позивача відповідно до трудової книжки колгоспника не зарахований період роботи з 1980 по 1985 рік роботи в колгоспі «Маяк», оскільки заповнення трудової книжки здійснене з порушенням Постанови від 02.04.1975 року №310: записи про трудову участь колгоспників у громадському господарстві заносяться до розділу "Відомості про роботу" окремим рядком за кожний рік та засвідчуються підписом голови або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Також, позивача поінформовано, що прізвище трудової книжки колгоспника не відповідає паспортним даним.

Згідно з відомостями, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 №1102 від 06.05.1981, позивач в оспорюваний період з 1980 по 1985 року працював:

У 1980 році прийнятий в колгосп "Маяк" на посаду тракториста, нараховано за рік грошей (карбованців) 473,99;

У 1981 році працював в колгоспі "Маяк" на посаді тракториста, нараховано за рік грошей (карбованців) 214,02;

У 1983 році працював в колгоспі "Маяк" на посаді шофер, нараховано за рік грошей (карбованців) 964,06;

У 1984 році працював в колгоспі "Маяк" на посаді шофер, нараховано за рік грошей (карбованців) 1883,31;

У 1985 році працював в колгоспі "Маяк" на посаді шофер, 23.08.1985 - звільнений з колгоспу за власним бажанням.

Зазначені дані кореспондуються з архівною довідкою від 06.09.2022 №191, яка видана КП КМР «Трудовий архів» Кагарлицької міської ради.

Також, в матеріалах справи наявна копія рішення Обухівського районного суду Київської області від 30.11.2022 р. у справі №372/2824/22 згідно з яким заяву позивача було задоволено, встановлено факт належності позивачу правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 дата заповнення 06.05.1981 р.

Зазначені записи трудової книжки позивача містять інформацію про роботу позивача у спірний період, по кожному року окремим рядком, та характер виконуваних позивачем робіт, окрім того вказані записи виконані із наявністю відповідних підписів та печаток, які підтверджують відповідні записи, та без будь-яких виправлень.

Водночас, суд зазначає, що позивачем додатково надавалася уточнююча архівна довідка, яка містять інформацію про роботу позивача у спірний період та відомості про кількість людиноднів, розмірів трудової участі позивача у колективному господарстві..

При цьому, до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 N 162. Ця інструкція не застосовується на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93.

Наразі порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 N 58 (надалі - Інструкція N 58).

За приписами пункту 1.1 Інструкції N 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 N 301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції N 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції N 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.93".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції N 58).

Відповідно до пунктів 2.8 та 2.15 Інструкції N 58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції N 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 N 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.75 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 N 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно з приписами частини другої статті 56 Закону N 1788-XII та пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.75 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 N 310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

При цьому, відповідно до пункту 13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.75 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 N 310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.75 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 N 310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачою та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.

Зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині пенсійного забезпечення.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17та у справі N 813/782/17від 13.06.2018.

Також варто зазначити, що за змістом роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.92 N 17 "Про порядок застосування окремих положень статей Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Разом з цим, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі N 727/384/17 та від 10.12.2020 у справі N 195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.

Отже, відсутність повних відомостей про вироблені позивачем трудодні за 1985 рік у колгоспі "Маяк" за наявності інших записів у трудовій книжці про роботу позивача у вказаний період у колгоспі, а також наявність уточнюючої архівної довідки, не є підставою для відмови у зарахуванні такого періоду до страхового стажу позивача.

Таким чином, у разі відсутності у документах інформації про встановлений в спірний період мінімум трудової участі позивача, відповідач в будь-якому випадку повинен здійснити відповідне обчислення стажу у разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві згідно чинного законодавства, чого в свою чергу, зроблено не було.

Отже, суд робить висновок, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зараховано періоди роботи у колгоспі "Маяк", про які містяться записи у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 06.05.1981 року, до страхового стажу позивача.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі N 687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Суд зауважує, самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлює недійсність трудової книжки, не призводить до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у зазначені періоди часу, є належним доказом роботи позивача.

Як зазначалося уже вище, згідно з п. 1.5 Наказу Міністерства соціального захисту населення України "Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" N 58 від 29.07.93, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.93 N 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства (далі - Постанова N 301).

Пунктом 4 Постанови N 301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому, не може впливати на його особисті права.

З огляду на наведене, можна зробити висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі N677/277/17 (провадження N К/9901/1298/17).

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. п. 2 п. 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 N 28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Отже, пенсійний орган не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

Однак, в супереч зазначених вимог, пенсійним органом не подані жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки позивача.

Відтак, враховуючи зазначене у сукупності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №54 від 26.01.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком підлягає скасуванню, як протиправне.

Як наслідок підлягає задоволенню вимога про зарахування до стажу роботи позивача до страхового стажу позивача згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 06.05.1981 року у передбаченому чинним законодавством України порядку.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 N 21-87а13.

Так, обрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що відповідачем не було проведено розрахунок страхового стажу для призначення пенсії позивача, з урахуванням відомостей про роботу позивача у 1980, 1981, 1983, 1984, 1985 роках згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 06.05.1981 р.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку N 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 N 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку N 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, тому саме цей пенсійний орган необхідно буде зобов`язати поновити права позивача.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії та розрахунку стражу, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати належний орган Пенсійного фонду України (Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки саме цей орган приймав оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відтак, вимоги, заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо призначення йому пенсії за віком задоволенню не підлягають.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1073,60 грн згідно з квитанцією від 20.02.2023 № 0.0..1, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №54 від 26.01.2023 року, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї адміністративної справи, та врахувати записи трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 06.05.1981 року, та архівної довідки від 06.09.2022 року №191, яка видана КП КМР «Трудовий архів» Кагарлицької міської ради до стажу роботи ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2025.

Суддя Панченко Н.Д.