Справа № 120/14828/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 липня 2025 р. Справа № 120/14828/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

05.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, оформлене довідкою про невизнання інвалідом ОСОБА_1 від 04.07.2024 року;

- зобов?язати відповідача повторно провести огляд ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства та враховуючи всі наявні медичні документи та діагнози позивача, в разі відмови викласти своє рішення письмово з обгрунтуванням на підставі чого наявні хвороби позивача не є підставою для визнання його інвалідом;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вважає протиправним рішення відповідача, оформлене довідкою про невизнання інвалідом від 04.07.2024 року, оскільки при направленні на МСЕК та проведені огляду, відповідачем порушено законодавчо встановлену процедуру проведення МСЕК.

Ухвалою суду від 11.11.2024 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

16.01.2025 року представником позивача подано клопотання про залучення співвідповідача Комунальну установу «Інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» Вінницької області.

04.02.2025 року представником позивача подано клопотання про залучення співвідповідачів Експерту команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М. І. Пирогова Вінницької обласної ради» та Експерту команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня №1».

Ухвалою суду від 05.02.2025 року клопотання представника позивача задоволено частково. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради». В іншій частині клопотання представника позивача відмовлено.

20.02.2025 року представник Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» подав відзив на позов, у якому вказав, що на виконання абз.3 п. 6 Постанови № 1338 Наказом начальника Вінницької обласної військової адміністрації від 03 грудня 2024 року № 765 затверджено Перелік закладів охорони здоров?я області, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, де визначено, що комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.I. Пирогова Вінницької обласної ради» приймає документи таких медико-соціальних експертних комісій, як: Обласна МСЕК № 2, Офтальмологічна МСЕК, Травматологічна МСЕК, Обласна МСЕК № 1.

Тобто, урядом чітко визначено процес передачі-отримання відповідних документів від медико-соціальних експертних комісій закладами охорони здоров?я, на базі яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи.

Відповідач зауважує, що станом на дату написання відзиву, медико-експертна справа громадянина ОСОБА_1 не передана до Лікарні.

Враховуючи наведене, КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» позбавлене можливості надати будь-які аргументи, докази чи пояснення по суті заявлених вимог або ж висловити свою позицію з цього приводу, а це в свою чергу унеможливлює об?єктивну та повноцінну реалізацію принципу змагальності сторін.

У встановлений судом строк Вінницька обласна медико-соціальна експертна комісія № 2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи відзив на позовну заяву не подала, при цьому, копія ухвали про відкриття провадження була доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 19.11.2024 року, що підтверджується відповідною довідкою.

Водночас суд враховує, що у постанові від 23.11.2022 у справі № 500/8027/21 Верховний Суд дійшов висновку про те, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Таким чином, оскільки відповідач зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, самостійно визначивши адресу електронної пошти для листування із ним, суд приходить до висновку, що в силу положень ст. ст. 18, 268 КАС України, ухвала суду від 11.11.2024 року вважається врученою відповідачу 19.11.2024 року в електронній формі шляхом її направлення на офіційну електронну адресу.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до рішень ЛКК, виданих КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 м. Вінниця», № 68/2 від 28.06.2023 року та № 37/4 від 08.04.2024 року ОСОБА_1 за станом здоров`я протипоказана праця з підняттям та перенесенням вантажу та тривалим стоянням на ногах, робота пов?язана з пилом, робота на холоді.

Вподальшому, позивач звернувся до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 м. Вінниця за направленням для проходження МСЕК з метою встановлення групи інвалідності.

13.05.2024 року позивач був оглянутий Вінницькою міською МСЕК № 2, за результатом огляду позивачу надана довідка про невизнання інвалідом за формою № 167/о.

15.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до головного лікаря Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи із заявою, у якій просив провести повторний огляд обласною МСЕК, оскільки він не згідний з рішенням комісії міської МСЕК, а також просив надати обґрунтовану відповідь про відмову у наданні виписки або заключення про його стан здоров?я на основі яких було видано довідку про невизнання інвалідом від 13.05.2024 року.

Листом Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи № 716/03-02/02 від 17.05.2024 року позивача повідомлено, що 13.05.2024 року він оглядався Вінницькою міською МСЕК №2. Рішення Вінницької міської МСЕК №2: Наявна патологія та ступінь функціональних порушень на даний час не дають підстав для встановлення інвалідності. Рішення прийнято згідно Постанови КМУ «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 року №1317, «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 05.09.2011 року № 561. Відповідно до заяви, щодо незгоди з рішенням, згідно порядку оскарження медико-експертну справу позивача передано на обласну МСЕК №2.

04.07.2024 року позивач оглянутий Вінницькою обласною МСЕК №2 та за результатом огляду прийнято рішення, оформлене довідкою про невизнання інвалідом ОСОБА_1 від 04.07.2024 року.

Вважаючи рішення Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, оформлене довідкою про невизнання інвалідом ОСОБА_1 від 04.07.2024 року, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Крім того, позивач посилаючись на норми ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, що внаслідок прийняття Обласною МСЕК протиправного рішення йому завдана моральна шкода у розмірі 50 000 грн., яка полягала у фізичних та душевних стражданнях.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 02.03.91 року № 875-XII визначено інвалідність як міру втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 року № 2961-IV (далі Закон № 2961-IV) медико - соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Згідно зі статтею 7 Закону України № 2961-IV медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Також визначається причина інвалідності та час її настання.

Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення № 1317).

За змістом п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з п. 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п. п. 1 п. 11 Положення № 1317 міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.

Згідно з п. 12 Положення № 1317 передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Відповідно до п. 17 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 20 Положення № 1317 передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та радою федерації незалежних профспілок України.

Інструкція про встановлення груп інвалідності затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 (чинна на момент спірних правовідносин) (далі - Інструкції № 561).

Пунктом 1.4 Інструкції № 561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За змістом п. 1.10 Інструкції № 561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (Порядок № 1317) (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин).

Як визначено п. 25 Порядку № 1317 рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Судом враховує, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Отже, визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, а отже, суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 817/820/16, від 17.03.2020 у справі № 240/7133/19, від 30.11.2020 у справі № 200/14695/19-а та від 12.10.2021 у справі № 280/4820/19.

Разом з тим, аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Позивач у позовній заяві, зокрема, вказує на порушення направлення на МСЕК, оскільки в останньому зазначено неправильні діагнози та до експертної комісії не надано усіх необхідних медичних документів.

Так, судом встановлено, що в направлені на МСЕК перелічені не всі діагнози, які підтверджуються медичними документами. Зокрема, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 20.02.2024 року позивачеві встановлено діагноз "правобічна не вправима пахово-калиткова грижа". Також, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №51396714, позивачу діагностовано первинний генералізований (остео)артроз (основний). Крім того, згідно консультаційного висновку спеціаліста (пульмонолога) від 14.02.2024 року позивачу встановлено діагноз "ХОЗЛ гр.В".

Натомість, 04.07.2024 року в Вінницькій обласній МСЕК проведено медичний огляд позивача на предмет визнання останнього особою з інвалідністю.

За результатами огляду, Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією №2 прийнято рішення, яке оформлене довідкою про невизнання інвалідом ОСОБА_1 від 04.07.2024року.

З урахуванням викладеного, можна зробити обґрунтований висновок про неповне медичне обстеження позивача перед прийняттям рішення МСЕК, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість відмови у визнанні його особою з інвалідністю.

Відповідно до вимог чинного законодавства, рішення медико-соціальної експертної комісії має прийматися виключно на підставі повного медичного обстеження особи, включно з результатами досліджень, проведених лікувально-профілактичним закладом, на основі всієї необхідної медичної документації, а також за результатами об`єктивного огляду членами комісії.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до направлення на МСЕК не були включені всі встановлені діагнози, які підтверджуються належними медичними документами, зокрема: "правобічна не вправима пахово-калиткова грижа", "первинний генералізований остеоартроз" та "ХОЗЛ гр. В". Крім того, судом не встановлено та Вінницькою обласною МСЕК №2 не спростовано, що до комісії надано повний обсяг медичної документації для об`єктивної оцінки стану здоров`я позивача.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що рішення МСЕК ухвалене з порушенням установленої процедури, без належного врахування усіх необхідних медичних висновків і результатів обстежень, що могло вплинути на його зміст і правомірність.

З огляду на викладене, відмова у визнанні позивача особою з інвалідністю за зазначених обставин є передчасною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

22.10.2024 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення "Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів", згідно з пп. "д" п. 2 якого доручено Кабінету Міністрів України забезпечити розроблення та внесення на розгляд Верховної Ради України разом із Міністерством охорони здоров`я України у місячний строк законопроєкту про внесення змін до деяких законів України щодо запровадження оцінювання особи з обмеженням повсякденного функціонування, розробленого з метою забезпечення невідкладного реформування системи медико-соціальної експертизи в Україні, передбачивши, зокрема, ліквідацію медико-соціальних експертних комісій з 31 грудня 2024 року.

Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024 вказане рішення РНБО України введено в дію.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" доручено обласним, Київській міській державним адміністраціям (військовим адміністраціям) забезпечити:

до 25 грудня 2024 р. з визначеною такими органами періодичністю - передачу медико-соціальними експертними комісіями (обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними) визначеним для кожної з них закладам охорони здоров`я всіх наявних у них направлень лікарсько-консультативних комісій для проведення медико-соціальної експертизи, розгляд яких не завершено медико-соціальними експертними комісіями та розгляд яких призначено після 1 січня 2025 р. або не був призначений;

у період до 10 січня 2025 р. - передачу медико-соціальними експертними комісіями (обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними) визначеним для кожної з них закладам охорони здоров`я всіх наявних в них медико-експертних справ, за якими розгляд медико-соціальними експертними комісіями був проведений до 31 грудня 2024 року.

Починаючи з 27 грудня 2024 р. і до 31 грудня 2024 р. включно медико-соціальні експертні комісії не розпочинають розгляд направлень лікарсько-консультативних комісій для проведення медико-соціальної експертизи, отриманих після зазначеної дати. Такі направлення готуються для передачі до відповідного закладу охорони здоров`я, визначеного для кожної медико-соціальної експертної комісії згідно з переліком закладів охорони здоров`я, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженим розпорядженням начальника (голови) обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації), разом з витягами.

За змістом п. 6 вищевказаної постанови Уряду керівникам обласних, Київської міської державних адміністрацій (військових адміністрацій):

організувати та забезпечити процес передачі медико-експертних справ, визначених у пункті 4 цієї постанови, та забезпечити здійснення контролю за проведенням закладами охорони здоров`я заходів щодо формування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та організаційного забезпечення їх діяльності;

протягом трьох робочих днів з дня набрання чинності цією постановою забезпечити затвердження переліку закладів охорони здоров`я, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи. Перелік повинен містити інформацію, в який саме заклад охорони здоров`я передає документи кожна конкретна медико-соціальна експертна комісія, адреси зазначених закладів та контактні дані осіб, відповідальних за приймання документів;

забезпечити до 31 грудня 2024 р. внесення до електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи відомостей і документів з направлень лікарсько-консультативних комісій для проведення медико-соціальної експертизи, розгляд яких не завершений медико-соціальними експертними комісіями та призначений на дати після 1 січня 2025 р., із збереженням черговості розгляду згідно з переданим витягом відповідно до форми первинної облікової документації № 165/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 30 липня 2012 р. № 577, а також інформування рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідних осіб, стосовно яких сформована медико-експертна справа, про зміну місця проведення розгляду.

Так, наказом Вінницької обласної військової адміністрації від 03.12.2024 року № 765 "Про затвердження Переліку закладів охорони здоров`я області, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи" затверджено Перелік закладів охорони здоров`я області, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи.

Тобто, починаючи з 01.01.2025 медико-соціальні експертні комісії (обласні, центральні міські, міські, міжрайонні, районні) втратили повноваження на проведення медико-соціальної експертизи, зокрема, з виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності.

Разом з тим, починаючи з 01.01.2025 року такі повноваження перейшли до закладів охорони здоров`я області, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, перелік яких затверджується керівникам обласних, Київської міської державних адміністрацій (військових адміністрацій).

Як вбачається з прохальної частини позову, позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, оформлене довідкою про невизнання інвалідом ОСОБА_1 від 04.07.2024 року;

- зобов`язати Вінницьку обласну медико-соціальну експертну комісію №2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи повторно провести огляд ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства та враховуючи всі наявні медичні документи та діагнози позивача, в разі відмови викласти своє рішення письмово з обґрунтуванням на підставі чого наявні хвороби позивача не є підставою для визнання його інвалідом.

Тобто, враховуючи пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 та наказ Вінницької обласної військової адміністрації від 03.12.2024 року № 765, медико-експертні справи, за якими розгляд медико-соціальними експертними комісіями був проведений до 31 грудня 2024 року, передаються Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради».

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що на момент ухвалення рішення у справі Вінницька обласна медико-соціальна експертна комісія №2 вже втратила законодавчо визначені повноваження щодо проведення медико-соціальної експертизи, зокрема щодо встановлення або відмови у встановленні інвалідності.

З 01.01.2025 року відповідні повноваження покладено на визначені органами обласної військової адміністрації заклади охорони здоров`я, у тому числі на Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради», що прямо випливає з положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 та наказу Вінницької обласної військової адміністрації від 03.12.2024 №765.

Отже, зобов`язання щодо повторного розгляду медико-експертного висновку та здійснення комплексного оцінювання повсякденного функціонування позивача, з урахуванням усіх наявних медичних документів і діагнозів, може бути покладене виключно на зазначений заклад охорони здоров`я як правонаступника функцій ліквідованої медико-соціальної експертної комісії. Саме цей заклад уповноважений на проведення відповідного оцінювання, і саме до нього передано медико-експертну справу позивача відповідно до нормативних актів, що регулюють процес реформування системи медико-соціальної експертизи.

У зв`язку з цим, вимога про зобов`язання провести повторний огляд має бути задоволена шляхом покладення такого обов`язку саме на Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» як уповноважений орган, визначений у встановленому законом порядку.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України, згідно яким така шкода відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів від вини цих органів або відповідної особи.

Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди є: 1) факт неправомірних дій певного органу чи його посадових або службових осіб; 2) наявність шкоди; 3) причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

При цьому, суд зауважує, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках від статі, віку та стану здоров`я потерпілого.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доведення спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, яка звертається до суду з таким позовом.

Разом з тим, позивач не навів належного обґрунтування для стягнення відшкодування моральної шкоди, у тому числі у заявленому розмірі, не надав доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними рішеннями відповідача, зокрема, доказів погіршення стану здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок протиправних рішень відповідача.

В цій частині позовних вимог позивач обмежилась цитуванням законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів, однак належного обґрунтування спричинення йому моральної шкоди протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) Обласної МСЕК не навів.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме по собі твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди не є підставою для стягнення на її користь 50000,00 грн в якості відшкодування, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Позивач не надав жодних доказів погіршення стану його здоров`я (медичних довідок, висновків тощо), які були б спричинені саме протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідача. Відсутні у розпорядженні суду і докази настання у позивача інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідача утворювали підстави для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач не обґрунтовує розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Враховуючи те, що позивач належним чином не довів факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, позовні вимоги про стягнення 50000,00 грн на відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 липня 2019 року по справі № 823/628/17.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, оформлене довідкою від 04.07.2024 року про невизнання інвалідом ОСОБА_1 .

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» здійснити повторне оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_1 з метою вирішення питання щодо встановлення йому інвалідності.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної медико-соціальна експертної комісії № 2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи (вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця, 21029, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька обласна медико-соціальна експертна комісія № 2 Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи (вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця, 21029, )

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» (вул. Пирогова, 46, м. Вінниця, 21000, )

Суддя Дончик Віталій Володимирович