Справа № 640/14862/21
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2025 року м. Рівне №640/14862/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доЦентрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області
визнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області «Про скасування дозволу на імміграцію в Україні» від 28.08.2020 № 234.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №640/14862/21 визначено суддю Греська О.Р.

Ухвалою суду від 12.03.2025 прийнято адміністративну справу №640/2336/21 до провадження та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач протиправно позбавив його дозволу на імміграцію в Україну, адже оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування того, які саме неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність були надані для оформлення дозволу на імміграцію. Крім того, позивач вказує, що жодних винних дій не вчиняв, до кримінальної та/або адміністративної відповідальності не притягувався, а тому прийняте ним рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскаржуване рішення є обґрунтованим та прийняте з урахуванням усіх обставин справи, а дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо, зокрема, дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку та національним інтересам України.

Відповідачем також подано додаткові пояснення, у яких зазначено про незмінність позиції щодо позовних вимог, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Суд з`ясував зміст та підстави заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданий УФМС 174, 28.12.2012.

27.08.2014 між позивачем та громадянкою України ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві складено відповідний актовий запис за №1902 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ).

З 17.11.2016 позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач проживав в Україні на підставі посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_3 , виданої 17.12.2014, органом 8001, дійсної до 16.12.2015, продовженої до 15.12.2016 та ТР 168236, виданої 16.12.2016, органом 8001, строком дії 13.12.2017.

28.01.2017 звернувся до Подільського РВ ГУ ДМС України в Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

На підставі заяви іноземця, результатів здійснених перевірок відсутності підстав для відмови у наданні дозволу, 07.03.2017 Подільським РВ ГУ ДМС України в м. Києві прийнято рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки.

10.03.2017 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 .

16.06.2020 до ДМС надійшло подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 12.06.2020 №5/21-5789 про скасування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 10.03.2017.

За наслідками розгляду подання Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області сформовано висновок, відповідно до якого відповідач вважав би за доцільне скасувати рішення Подільського РВ ГУ ДМС України в м.Києві від 07.03.2017 про надання дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_3 ; скасувати, визнати недійсною видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 10.03.2017.

На підставі вказаного висновку відповідачем прийнято рішення від 28.08.2020 №234 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, який виданий громадянину російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Чечено-Інгушської АРСР/СРСР на підставі пунктів 1, 5 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 10.03.2017 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №321.

Не погоджуючись із таким рішення відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI, в редакції на момент винесення спірного рішення) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі статтею 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07 червня 2011 року №2491-III (далі - Закон №2491-III, в редакції на момент винесення спірного рішення).

За приписами статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України (пункт 1 частини 3 статті 4 Закону №2491-III).

Статтею 6 Закону України «Про імміграцію» визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Стаття 9 Закону України «Про імміграцію» встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 1983).

Пункт 21 Порядку № 1983 визначає, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Згідно пункт 23 Положення № 1983 про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про імміграцію» та положень Порядку № 1983, суд приходить до висновку, що дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, перелічених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

З матеріалів справи вбачається, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України, яким було надіслано для розгляду та прийняття відповідного рішення подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 12.06.2020 №5/2/1-5789 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання позивачу.

Відповідно до інформації наявною в висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_3 вбачається, що 04.12.2014 позивач з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні надав завідомо неправдивий документ, а саме: імміграційну картку з дата-штампом в`їзду на територію України 03.11.2014 через пункт пропуску «Козача Лопань» та оформив посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 . За вищевказаним фактом розпочато кримінальне провадження №0006546 від 14.06.2016, за результатом розгляду якого 02.08.2016 Дарницьким районним судом міста Києва ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Таким чином посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 повинна була бути скасована у разі своєчасного виявлення зазначеного факту у відповідності до підпункту 1 пункту 19 Порядку оформлення посвідок. Незважаючи на викладене, посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 скасована не була, 16.12.2016 на її підставі (в порядку обміну в зв`язку непридатністю до використання попередньої посвідки на тимчасове проживання) видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_5 , яка в свою чергу була підтвердженням законності проживання на території України під час звернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Так, вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.06.2016 у справі №753/13105/16-к, яке набрало законної сили 02.09.2016, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу.

Як зазначається у вказаному вироку, ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час, приблизно в жовтні 2014 року, знаходячись біля приміщення відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві за адресою м. Київ, вул. Заслонова, 16, маючи умисел направлений на пособництво у підробленні імміграційної картки з дата-штампом в`їзду на територію України, яка видається уповноваженим органом, та підтверджує перетин державного кордону України (підтвердження законності перебування на території України згідно вимог чинного законодавства) надав невстановленій особі (матеріали відносно якого виділенні в окреме провадження) свої анкетні дані для виготовлення імміграційної картки з дата-штампом в`їзду на територію України із внесенням недостовірних відомостей з метою подальшого використання.

Крім того, 4 грудня 2014 року ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві, що за адресою: м. Київ, просп. Бажана, 3 з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, умисно, надав завідомо підроблений документ, а саме: імміграційну картку з дата-штампом в`їзду на територію України 03.11.2014 через пункт пропуску Козача Лопань, для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим повністю та суду показав, що у 2014 році за грошову винагороду надав особі на ім`я ОСОБА_5 свої анкетні дані для виготовлення імміграційної картки. В подальшому подав імміграційну картку до міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання України.

Тобто, позивачем було скоєно кримінальне правопорушення, з метою незаконної легалізації на території України.

Як зазначалося судом, позивач проживав на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_5 , яка була видана в порядку обміну в зв`язку непридатністю до використання попередньої посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_3 ).

Відповідні обставини позивачем не спростовані.

Таким чином, перебуваючи в Україні не на законній підставі, позивач не виконав належним чином всі вимоги щодо подання документів на імміграцію.

Суд зазначає, що матеріалах справи достатні докази стосовно того, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи, що, зокрема, підтверджується вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.06.2016 у справі №753/13105/16-к.

Отже, відповідачем надано до суду належні докази, що підтверджують порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4А,м. Київ,02152. ЄДРПОУ/РНОКПП 42552598)

Повний текст рішення складений 21.07.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО