Справа № 120/2209/20-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про перегляд

судового рішення за виключними обставинами

м. Вінниця

16 липня 2025 р. Справа № 120/2209/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Жданкіної Наталії Володимирівни,

суддів: Слободонюка М.В.,

Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Галюк Аліни Леонідівни,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Чернілевської Р.В.,

представника відповідача: Колівошко С.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, визнання недійсним запису, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Вінницької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, визнання недійсним запису, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

20.01.2025 на адресу суду надійшла заява позивача про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 за виключними обставинами. Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2024 № 11-р(ІІ)/2024 (справа № 3-157/2023(290/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 №1697-VII.

Ухвалою від 27.01.2025 відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020.

Даною ухвалою також вирішено проводити розгляд заяви колегією у складі трьох суддів, у відповідності до ч. 8 ст. 33 КАС України.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії від 27.01.2025, для розгляду заяви сформовано колегію суддів у складі судді - доповідача Жданкіної Н.В. та суддів: Слободонюка М.В., Томчука А.В.

Ухвалою від 28.01.2025 призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами до судового розгляду на 20.02.2025.

07.02.2025 та 10.02.2025 на адресу суду від Офісу Генерального прокурора та від Вінницької обласної прокуратури надійшли відзиви на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, відповідно до яких відповідачі заперечили проти задоволення заяви позивача. Зокрема зазначили, що спірні правовідносини, які є предметом розгляду у справі № 120/2209/20-а, виникли та припинилися до прийняття рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 № 11-р(II)/2024 по справі № 3-157/2023(290/23). Вказане рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Отже, воно не впливає на спірні правовідносини, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 за виключними обставинами.

20.02.2025 справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 06.03.2025.

06.03.2025 судове засідання також не відбулось а справу було знято з розгляду в зв`язку з перебуванням судді-доповідача на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 10.04.2025.

10.04.2025 від представника позивача (заявника) надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні з розгляду кримінальної справи у Вінницькому міському суді Вінницької області.

З огляду на отриману від представника позивача (заявника) заяву, розгляд призначеної на 10.04.2025 справи відкладено на 22.04.2025.

22.04.2025 представником позивача (заявника) повторно подано заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з її перебуванням на амбулаторному лікуванні.

З огляду на отриману від представника позивача (заявника) заяву, розгляд призначеної на 22.04.2025 справи відкладено на 19.05.2025.

В судовому засіданні 19.05.2025 за ініціативою представника позивача (заявника) оголошено перерву до 19.06.2025.

19.06.2025 справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 16.07.2025.

Позивач та його представниця в судовому засіданні підтримали заяву про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 за виключними обставинами. Наполягали на її задоволенні та задоволенні позовних вимог.

Представник Офісу Генерального прокурора та Вінницької обласної прокуратури у судовому засіданні у задоволенні заяви просив відмовити, з мотивів наведених у відзивах на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до положень статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши повідомлені сторонами обставини, колегія суддів встановила наступне.

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур та Прокуратури Вінницької області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасування рішення кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 №172 про неуспішне проходження атестації позивачем;

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Вінницької області № 418к від 29.04.2020 про звільнення позивача з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Вінницької області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (далі ЗУ «Про прокуратуру») з 29.04.2020;

- поновити позивача на посаді прокурора відділу органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Вінницької області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури (Вінницької регіональної прокуратури) за погодженням з позивачем з 29.04.2020;

- визнати недійсним запис № 13 від 29.04.2020 про звільнення із займаної посади та органів прокуратури позивача-прокурора відділу органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Вінницької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру», зроблений на підставі наказу від 29.04.2020 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивача;

- зобов`язати Прокуратуру Вінницької області нарахувати та виплатити позивачеві заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.04.2020 по день фактичного виконання рішення суду у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2022, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд, серед іншого, покликався на пункт 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ, яким встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі, зокрема, ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

В подальшому, Рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024 (справа №3-157/2023(290/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 9 частини 1 статті 51 Закону «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, який утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду від 15.10.2020 за виключними обставинами.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд неодноразово розглядав заяви про перегляд справи за виключними обставинами, де дійшов таких висновків.

Положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зазначив, що норму пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України треба тлумачити так, що словосполучення «якщо рішення суду ще не виконане» стосується можливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами не були виконані. Водночас судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, примусовому виконанню не підлягає й тому не може бути «ще не виконаним».

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі №808/1628/18 виснувала, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, адже воно не може виконуватися у примусовому порядку. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.

Аналогічна позиція щодо застосування наведених норм права підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 21.12.2022 у справі №140/2217/19, у якій вже вирішувалося питання відступу від висновку щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного України, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

Передаючи справу №140/2217/19 на розгляд об`єднаної палати, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 28.09.2022 виходив з того, що викладений у справі №808/1628/18 підхід унеможливлює ефективний захист і поновлення прав особи, якій відмовлено у задоволенні позову внаслідок застосування закону, визнаного згодом неконституційним.

Вирішуючи питання відступу від указаних висновків, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 21.12.2022 зазначив, що особливості перегляду за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону було предметом розгляду не тільки об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, від висновку якої (у справі №808/1628/18) пропонується відступити, але й Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №4819/49/19 зазначено, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.

З урахуванням викладеного, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 21.12.2022 у справі №140/2217/19 дійшла висновку, що немає достатніх і необхідних підстав відступати від правової позиції, висловленої у постанові від 19.02.2021 у справі №808/1628/18.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 22.12.2022 під час перегляду за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №805/1312/16-а, та підтриманий Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 у справі №440/4627/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на сьогодні Верховним Судом сформовано чітку та усталену правову позицію, згідно із якою положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами лише за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане, а тому перегляд за цією підставою судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, неможливий.

У даному ж випадку, ОСОБА_1 просить переглянути за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №120/2209/20-а, яким йому у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Це рішення набрало законної сили.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник, не дає правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, адже таке рішення не підлягає примусовому виконанню.

Також, слід зазначити, що акти Конституційного Суду України є правовими актами, приймаються спеціально уповноваженим органом, з дотриманням встановлених форми і процедури, і є обов`язковими до виконання на території України.

Аналіз дії ст. 152 Конституції України та ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку, що дія рішення Конституційного суду України направлена безпосередньо на майбутнє.

Судом встановлено, що звільнення позивача відбулось 29.04.2020, а отже дія рішення Конституційного Суду України № 3-157/2023 (290/23) від 18.12.2024 не поширюється на спірні правовідносини.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №240/10144/20 наголошено на такому: «аналіз норм розділу ХІІ Конституції України (Конституційний Суд України) та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136- VIII Про Конституційний Суд України дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують тривати після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у справі №120/2209/20-а за виключними обставинами, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 №11-р(ІІ)/2024 у справі №3-157/2023(290/23) не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення такого рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Частиною першою статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 368 КАС України, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя-доповідач Жданкіна Наталія Володимирівна

Судді Слободонюк Михайло Васильович

Томчук Андрій Валерійович