Справа № 420/36391/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36391/24

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

повний текст судового рішення

складено 19.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.09.2024 №54;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 28.08.2024 (з дати звернення) зарахувавши до страхового стажу навчання з 01.09.1981 по 06.07.1983 згідно диплому НОМЕР_1 та періоди роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997 та з 08.05.1997 по 23.07.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком, однак рішенням №54 від 04.09.2024 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що пенсійним органом протиправно не зараховано до її страхового стажу період її навчання з 01.09.1981 по 06.07.1983 та періоди роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997 та з 08.05.1997 по 23.07.2002 згідно записів у трудовій книжці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2025 року позов задоволено частково наступним чином:

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.09.2024 №54 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ..

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її навчання з 01.09.1981 по 06.07.1983, періоди роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997, з 08.05.1997 по 23.07.2002 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.08.2024.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак за принципом екстериторіальності заяви про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.09.2024 №54 заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік, натомість страховий стаж позивача становить 25 років 01 місяць 10 днів. За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання з 01.09.1981 по 06.07.1983, оскільки згідно диплому НОМЕР_1 від 06.07.1983 прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; період роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та відсутня посада особи, яка вносила запис; період роботи з 08.05.1997 по 23.07.2002, оскільки дата наказу про прийняття на роботу 07.05.1995 не відповідає даті прийняття на роботу 08.05.1997, крім того з 01.07.2000 відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1981 року по 06.07.1983 року, періоди роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997, з 08.05.1997 по 23.07.2002.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно положень пункту 1 частини 1 статті 8 Закон №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Так, позивач, вважаючи наявним у неї страхового стажу не менше 31 років, 28.08.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений пенсійним органом (визначений для розгляду документів за принципом екстериторіальності) страховий стаж позивача становить 25 років 01 місяць 10 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1981 по 06.07.1983, оскільки згідно диплому НОМЕР_1 від 06.07.1983 прізвище ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 ; період роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та відсутня посада особи, яка вносила запис; період роботи з 08.05.1997 по 23.07.2002, оскільки дата наказу про прийняття на роботу 07.05.1995 не відповідає даті прийняття на роботу 08.05.1997, крім того з 01.07.2000 відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частинами 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З огляду на наведене, страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом д частини 3 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зазначення в дипломі серії НОМЕР_3 прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним та слугує підставою для не зарахування періоду навчання до страхового стажу позивача.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 13 січня 2011 року, прізвище позивача зазначено « ОСОБА_3 » (українською мовою) та « ОСОБА_4 » (російською мовою).

У свою чергу, в матеріалах справи наявна копія атестату НОМЕР_1 , виданого 06.07.1983, який підтверджує період навчання « ОСОБА_1 » з 1981 по 1983 в Дніпропетровському педагогічному училищі.

Крім того, відповідно до довідки Комунального закладу вищої освіти «Дніпровська академія неперервної освіти» Дніпропетровської обласної ради від 01.11.2024 №640, ОСОБА_1 дійсно навчалася в Дніпропетровському педагогічному училищі на дошкільному відділенні денної форми навчання з 01.09.1981 по 06.07.1983. Вказано, що диплом було підготовлено, а прізвище, ім`я та по батькові були внесені українською мовою фахівцем Дніпропетровського педагогічного училища. При цьому, внести зміни до документа академія не має змоги, оскільки Дніпропетровське педагогічне училище було ліквідовано.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що така невідповідність в зазначенні імені позивача є формальною неточністю, а формальні неточності в документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а (адміністративне провадження №К/9901/17572/18).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем протиправно не зараховано період навчання позивача з 01.09.1981 по 06.07.1983 до її страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 13.12.1995 по 04.04.1997, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та відсутня посада особи, яка вносила запис, судова колегія зазначає таке.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- 13.12.1995 прийнято до ЧП «Рапан» на посаду старшого менеджера (запис №1 на підставі наказу №221 від 13.12.1995);

- 04.04.1997 звільнено за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (запис №2 на підставі наказу №8 від 01.04.1997).

Вищевказані записи засвідчені печаткою Приватного підприємства «Рапан».

Так, на момент внесення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 спірних записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 1.5 Інструкції №58 передбачено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1. Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Положеннями пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Відповідно до положень Інструкції №58 заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником, тому відповідальним за заповнення трудової книжки, є роботодавець, а позивач не може нести відповідальності за допущені роботодавцем порушення при внесенні записів до трудової книжки.

Аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 4 Постанови №301 за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З вищенаведеного слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Отже, доводи відповідача про те, що відсутність підпису то посади відповідальної особи у трудовій книжці мають наслідок не зарахування періоду роботи до страхового стажу є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зарахування до страхового стажу період роботи позивача з 13.12.1995 по 04.04.1997.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 08.05.1997 по 23.07.2002, оскільки дата наказу про прийняття на роботу 07.05.1995 не відповідає даті прийняття на роботу 08.05.1997, крім того з 01.07.2000 відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування, судова колегія зазначає таке.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- 08.05.1997 прийнята в ЧП «Ротор» на посаду зав відділення продуктів харчування глибокої заморозки (запис №3 на підставі наказу №22/в від 08.05.1995);

- 23.07.2002 звільнена за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (запис №4 на підставі наказу №17 від 23.07.2002).

Вищевказані записи засвідчені підписом генерального директора та печаткою Приватного підприємства «Ротор».

Як було вже було зазначено вище, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Згідно частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Статтею 20 Закону №1058-IV, встановлено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

З огляду на наведене, відсутність сплати страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб - не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію, а отже позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17, які в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, суд враховує при застосуванні норм права.

Крім того, згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб).

У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону №2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.

Відповідно до пункту 2 розділу V Положення №794 Про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1), інформація з реєстру застрахованих осіб надається безоплатно Пенсійним фондом України та територіальними органами Пенсійного фонду України в паперовій та/або електронній формі.

Інформація з Реєстру формується та надається за формами визначеними пунктом 6 розділу V Положення, зокрема, довідці ОК-5.

В довідці ОК-5, яка використовується для призначення пенсії, автоматично відображаються персоніфіковані відомості про застраховану особу щодо заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які зазначені у звітності роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують заробітну плату, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язок внесення відомостей про фізичних осіб до системи персоніфікованого обліку покладено на уповноважений орган Пенсійного фонду.

Відтак, відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування свідчить про неналежне виконання саме пенсійним органом приписів вищенаведених норм законодавства. З огляду на наведене, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не може бути достатньою підставою для не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи.

Варто зауважити, що спірні записи в трудовій книжці позивача за період з 08.05.1997 по 23.07.2002 засвідчені підписом генерального директора та печаткою Приватного підприємства «Ротор», не містять недопустимих виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст.

Разом із тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, однак, Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області не вчиняло жодних дій для отримання додаткових документів щодо зарахування/незарахування до страхового стажу позивача період його роботи з 08.05.1997 по 23.07.2002.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивачки період роботи з 08.05.1997 по 23.07.2002.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія