Справа № 320/4665/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м.Київ №320/4665/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Малого підприємства "ФАТ БЕЛЛІ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Мале підприємство "ФАТ БЕЛЛІ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради , державного реєстратору прав на нерухоме майно Микитенко Олена Віталіївна, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у реєстрації права власності № 64527228 від 17.08.2022;

- зобов`язати Департамент з реєстрації виконавчого органу Київської міської ради зареєструвати за позивачем право власності на нежитловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Бударіна 1Е .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником нежитлової будівлі -371,4 кв м. загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Бударіна 1Е . З метою реєстрації права власності на нежитлову будівлю позивач надав до відповідача повний пакет документів для здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості. Однак, в порушення норм чинного законодавства, відповідачем відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо права власності на означений об`єкт нерухомого майна. Посилання державного реєстратора на те, що подані документи до заяви не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, є безпідставним та необґрунтованим.

Представник Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що позивачем було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нежитлове приміщення, що розташоване м. Київ, вулиця Бударіна, будинок 1Е, проте, відповідно до договору купівлі - продажу від 14.05.2001 та технічного паспорта від 03.08.2022 об`єктом нерухомого майна є нежитлова будівля, що розташована: м. Київ, вулиця Бударіна, будинок 1Е, що не є тотожним. Тобто нежитлове приміщення та будівля це не тотожні поняття, це самостійні об`єкти нерухомого майна, стосовно кожного з яких проводиться державна реєстрація прав. Крім того, договір купівлі-продажу приміщення не засвідчений нотаріально як того вимагає ст. ст. 657 ЦК України. А тому у зв`язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ним у відповідності до ст. 24 Закону № 1952 правомірно відмовлено у державній реєстрації прав.

Позивачем подано відгук на відзив, в якому наголосив, що заява про державну реєстрацію оформлювалася співробітником ЦНАПу, а тому тип об`єкта ним не зазначався.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.08.2022 Кондрашова В. О., що діяла на підставі довіреності № 598 від 04.07.2022, видавник: ПН КМНО Федорова К. І., звернулась із заявою про державну реєстрацію прав на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бударіна, буд. 1Е, за суб`єктом: Мале підприємство «ФАТ БЕЛЛІ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю.

Разом із заявою було подано, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна №

01-КиБи від 14.05.2001; технічний паспорт ТІ01:6480-7697-2150-0998 від 03.08.2022; довідку № 062/14-6803 (И-2022) від 10.08.2022, видану КП КМР «КМ БТІ».

Державний реєстратор розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 11.08.2022 за реєстраційним номером 52040781, щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на нежитлове приміщення, що розташоване: м. Київ, вулиця Бударіна, будинок 1Е, та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, та встановив, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом № 1952.

Зокрема, заявником було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нежитлове приміщення, що розташоване м. Київ, вулиця Бударіна, будинок 1Е, проте, відповідно до договору купівлі - продажу від 14.05.2001 та технічного паспорта від 03.08.2022 об`єктом нерухомого майна є нежитлова будівля, що розташована: м. Київ, вулиця Бударіна, будинок 1Е .

Також, разом із заявою про державну реєстрацію прав було подано договір купівлі-продажу нерухомого майна № 001-КиБи від 14.05.2001, який не посвідчено нотаріально.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, заявником була подана довідка № 062/14-6803 (И-2022) від 10.08.2022, видана Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», в якій зазначено, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду за адресою вул. Бударіна, буд. 1Е в м. Києві нерухоме майно на праві власності не реєструвалося.

Розглянувши подані заявником документи, подані для проведення державної реєстрації прав, встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що і стало підставою для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав (ст. 24 Закону № 1952) № 64527228 від 17.08.2022.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, врегульовані Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ст. 4 Закону № 1952- IV державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, арешт, іпотека, вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Частиною четвертої статті 9 Закону № 1952- IV визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною першою статті 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною сьомою статті 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 27 Закону № 1952-IV визначені підстави для державної реєстрації прав, зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до приписів статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Підстави для відмови в державній реєстрації прав наведені у частині першій статті 24 Закону України № 1952-IV, якими є, зокрема: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку №1127).

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч. 2 ст. 24 Закону №1952-IV).

В силу статті 37 Закону №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Як убачається з матеріалів справи, до заяви про державну реєстрацію прав на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бударіна, буд. 1Е, за суб`єктом: Мале підприємство «ФАТ БЕЛЛІ» у формі товариства з обмеженою відповідальністю позивачем було подано, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна №01-КиБи від 14.05.2001, виданий Правобережною товарною біржою щодо придбання нежитлового приміщення заг. площею 371,4 м. кв.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

На момент укладення спірного договору 14.01.2001 року була чинною Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року №36 у зв`язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445.

Пунктами 1.4, 1.5, 1.6, 1.7, 1.8 цієї Інструкції передбачалося, що державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомості, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності й при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тими бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об`єкти.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 (із змінами і доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року № 157/6445, який втратив чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року № 2102/22414 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», повноваження щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно також були закріплені за бюро технічної інвентаризації.

У той же час, з 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України 2003 року.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, позивач звертаючись до відповідача щодо державної реєстрації нежитлового приміщення мав надати документи, що відповідають вимогам чинного законодавства, як того вимагає ст. 27 Закону №1952-IV.

Однак суд зауважує, що позивачем разом з заявою про державну реєстрацію не подані ні нотаріально засвідчений договір купівлі продажу чи відповідне рішення суду встановлення факту права власності на таку будівлю. Також не подано витяг БТІ про реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю.

А тому, відповідач правомірно прийняв рішення про відмову у реєстрації права власності № 64527228 від 17.08.2022, оскільки заявником подані документи, які не підтверджують належним чином право власності на нежитлове приміщення, що розташоване: м. Київ, вулиця Бударіна, будинок 1Е та які можуть бути підставою для державної реєстрації права власності, як то помилково вважає позивач.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративний позову відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.