Справа № 203/2500/25
Суддя: Соловйова О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єд. унік. № 203/2500/25
Провадження № 2-а/243/48/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Коваленка В.В.,

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Стрєльніков Євгеній Анатолійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2025 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року надійшла справа за підсудністю за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Стрєльніков Євгеній Анатолійович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 02 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було ухвалено постанову №4А-908 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задеклароване місце проживання якого: АДРЕСА_1 . Вищевказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/виклику, тим самим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП як: порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке вчинено в особливий період. Зазначеною постановою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню з огляду на відсутність належних даних, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. У діях позивача відсутня подія та склад правопорушення, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП було передчасним, під час розгляду матеріалів справи щодо наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, було допущено процесуальні порушення, а саме: не виконано вимоги ст. 277-2 КУпАП щодо повідомлення про розгляд справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також вимоги ст. 268 КУпАП щодо обов`язкової участі особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Зауважено, що особа, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення відносно позивача не артикулювала, яким чином і коли позивачу була вручена повістка. Між тим, позивач після 24.02.2022 й до цього часу в м. Києві, навіть протягом тривалого часу, не перебував. Позивач протягом 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, як адресу свого місця проживання АДРЕСА_1 , ані в будь-який ТЦК та СП, ані через ЦНАПи не зазначав. Місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ніколи не реєстрував/не декларував. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання (як вимушено переміщеної особи) зареєстроване в АДРЕСА_3 . Таким чином отримати повісту про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ні особисто, ні за адресою, зазначеною в постанові, не міг. Більш того, про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 10.04.2025 року, після того як в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі оскаржуваної постанови, на його рахунки було накладено арешт, що підтверджується інформацією про виконавче провадження. Окрім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що її складено за відсутності ОСОБА_1 , оскільки відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відомостей, яким чином позивача було повідомлено про дату і місце розгляду адміністративної справи, та якими доказами це підтверджено, у постаові не зазначено. Отже особі, що притягується до адміністративної відповідальності, не було повідомлено про дату і місце розгляду справи, не було роз`яснено її права та обов`язки, у тому числі право на захист, не надано можливості заявити клопотання та надати пояснення, що є грубим порушенням вимог закону.

У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову №4А-908 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену 02.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 25500 грн, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, судові витрати покласти на відповідача.

25.06.2025 на адресу суду поштою надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, відповідачем зазначено, що позивач у позовній заяві не заперечує направлення йому поштовим зв`язком повістки про виклик, постанови та той факт, що він не прибув 15.10.2024 до ТЦК та СП. На думку відповідача, позивач умисно не вказує про факт направлення йому поштою повістки та фактичне неприбуття до ТЦК та СП з метою затягування терміну невиконання свого обов`язку, передбаченого ст. 65 Конституції України. Позивач не звертався до ТЦК та СП з питання захисту України. Відмови у задоволенні звернення позивача з питання призову на військову службу під час мобілізації не зареєстровано. Позивачу відомо про факт виклику, відомо про особливий період та дію режиму воєнного стану, загально відомо й про надсилання викликів до ТЦК та СП. Факт виклику підтверджено поштовими документами з унікальним Track номером 170, повісткою №315444. Заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Зокрема, зазначає, що зміст постанови врегульовано ст. 283 КУпАП.

27.06.2025 на адресу суду через «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, доводи викладені яких є аналогічними, що містяться в позовній заяві.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

05.10.2025 позивачу ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 було направлено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на «11:00» год. 15.10.2024 року для уточнення даних.

Вищевказана повістка повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

02.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №4А-908 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500 гривень. Згідно постанови суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 15.10.2024 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк та місце зазначені в повістці, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Про наявність вказаної постанови позивач дізнався з інформації про виконавче провадження лише в квітні 2025 року.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доказами є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

Згідно з пунктом 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Зі змісту наведеного положення вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку резервіст або військовозобов`язаний вважається належним чином оповіщеним про виклик до районного (міського) ТЦК у разі проставлення у поштовому повідомленні (І) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи (ІІ) відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних (І) або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку (ІІ).

Як вбачається з матеріалів справи, повістка № 315444 від 05.10.2024, надіслана позивачу, повернулась до ТЦК з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Вказана повістка надсилалась за адресою: АДРЕСА_1 . Проте зі змісту позовної заяви та долучених документів вбачається, що позивач фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, зокрема, копією довідки від 18.04.2019 № 1202- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Тому не зрозуміло і відповідачем не доведено належним та допустими доказами у розумінні ст. ст. 73,74 КАС України, чому і на яких підставах вказано адресу саме: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи вимоги п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, суд вважає недоведеним факт належного оповіщення позивача про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 15 жовтня 2024 року об 11-00 годині.

У зв`язку з чим, неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки не встановлено порушення позивачем правил військового обліку в частині прибуття за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з огляду на відсутність належного виклику.

Крім того, згідно з оскаржуваною постановою повістка була направлена позивачу для уточнення даних. Однак, в оскаржуваній постанові не наведено, які саме дані необхідно було уточнити.

Відповідно до примітки статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Водночас, обставин, які підтверджують неможливість отримання ТЦК відомостей щодо персональних даних позивача у спосіб, встановлений у примітці до статті 210 КУпАП, відповідач не надав. Оскаржувана постанова не містить відповідних відомостей (які саме відомості необхідно уточнити) і неможливість їх уточнити у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити підставу винесення спірної постанови саме на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення. Суд не повинен перебирати на себе не владні функції і фактично здійснювати замість компетентного органу (посадової особи) розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані, та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанови.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови є очевидним, що під час її винесення начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 не з`ясував усіх фактичних обставин справи, як того вимагає ст. 280 КУпАП, а саме: чи були підстави для надсилання позивачеві повістки, які саме дані необхідно було уточнити, чи було зазначено номер телефону позивача на поштовому рекомендованому повідомленні, що гарантувало б обізнаність ОСОБА_1 у надходженні йому повістки ТЦК, чи було працівником поштового зв`язку виконано усі необхідні дії для вручення позивачеві повістки та якими доказами підтверджується поза розумним сумнівом факт обізнаності позивача про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ухилення від явки та чи були враховані пояснення надані позивачем та його представником.

Отже, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що докази (достатні), які б відповідали вимогам ст. 251 КУпАП та об`єктивно фіксували обставини вчинення правопорушення позивачем, відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вина позивача у порушенні вимог саме ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не доведена належними та достатніми доказами у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України, а тому у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 210-1 КУпАП, що є підставою для задоволення позову.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 4А-908 від 02.11.2024 та накладення на нього штрафу в розмірі 25500 грн, підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 484,48 грн, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 11.04.2025 року.

Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73-77, 90, 246, 255, 271-272, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Стрєльніков Євгеній Анатолійович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -задовольнити.

Постанову керівника-начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 4А-908 від 02.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 , судовий збір в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 23.07.2025 року.

Суддя О.О. Соловйова