Справа № 584/130/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 р.Справа № 584/130/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01.04.2025 (головуючий суддя І інстанції: Токарєв С.М.) по справі № 584/130/25

за позовом ОСОБА_1

до Путивльського сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати протокол серії 0004 №000001 від 30.01.2025 та постанову Путивльського сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області серії 0005 № 000001 від 30.01.2025;

В обґрунтування позову зазначив, що він є громадянином російської федерації, проживає на території України законно на підставі посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , виданої 11.11.2020 з терміном дії до 10.11.2030 та чинного паспорта громадянина росії № НОМЕР_2 , виданого 01.03.2018 у встановленому законом порядку із строком дії безстроково. У 2017 році він одружився з громадянкою України ОСОБА_3 , з якою має двох синів, з 02.08.2018 і по теперішній час він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дія паспорта для закордонних поїздок у нього закінчилася 22.12.2020.

Вважав, що спірне рішення прийнято упереджено, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01.04.2025 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що його діяння є малозначним та він має законне право на постійне проживання на території України.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 є громадянином рф згідно з даними паспорта № НОМЕР_2 , виданого 01.03.2018, строк дії якого - безстроково. Також має закордонний паспорт громадянина рф НОМЕР_3 строк дії якого - 22.12.2020.

Позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 , в шлюбі має двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 02.08.2018 позивач разом з родиною зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

11.11.2020 ОСОБА_1 отримав посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 з терміном дії до 10.11.2030.

30.01.2025 головним спеціалістом Путивльського сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Черняковою О.І. складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МСМ 001772, у якому зазначено, що 30 січня 2025 року о 10 год. 05 хв. за адресою: м. Путивль, вул. Героїв Путивльщини, буд. 84, встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 проживає на території України за паспортним документом, термін дії якого закінчився 22 грудня 2020 року, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП.

30.01.2025 завідувачем Путивльського сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Калашніковою О.С. винесено постанову ПН МСМ 001781 стосовно ОСОБА_1 , на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МСМ 001772,притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП за порушення ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

Не погодившись із протоколом та постановою відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення адміністративного правопорушення є доведеним, судом не встановлено конкретних, поважних причин, що зумовили неможливість дотримання позивачем міграційного законодавства у передбачені законом строки. Позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, та маючи статус іноземця в Україні, повинен поважати, розуміти та цікавитись законодавством України, в тому числі стосовно обов`язків іноземців щодо строку та порядку оформлення документів для проживання в Україні.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 6-8 ст. 1 Закону № 3773-VI у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

Пункт 6 - іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

Пункт 7 - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

Пункт 8 - іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з до ч. 1, 14 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Відповідно до ч. 22 ст.4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

Згідно з п. 16 ст. 1 Закону № 3773-VI паспортний документ іноземця документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Проаналізувавши вказані положення Закону № 3773-VI, колегія суддів вважає, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, у той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, -

тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МСМ 001781 від 30.01.2025 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

У постанові зазначено, що 30 січня 2025 року о 10 год. 05 хв. за адресою: м. Путивль, вул. Героїв Путивльщини, буд. 84, встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 проживає на території України за паспортним документом, термін дії якого закінчився 22 грудня 2020 року, за що передбачена відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 22 ст.4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 203 КУпАП настає у наступних випадках: 1) перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів; 2) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні; 3) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за недійсними документами; 4) проживання іноземцем або особою без громадянства на території України за документами, термін дії яких закінчився.

З наявних в справ доказів вбачається. що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, про що свідчить копія її паспорту, строк дії паспорта безстроковий, строк дії закордонного паспорту позивача - НОМЕР_3 закінчився 22.12.2020.

ОСОБА_1 має право постійно проживати на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 10.11.2030. Дана посвідка є дійсною .

Факт наявності у позивача посвідки на постійне проживання в Україні з 11.11.2020 року визнається і не заперечується відповідачем, а відтак у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 вважається таким, що перебуває в Україні як іноземець на законних підставах.

Відповідно п.17 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

З урахуванням зазначеної норми права, колегія суддів вважає, що проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні, з паспортом громадянина російської федерації для виїзду за кордон термін дії якого закінчився, не створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, що призвело до невірного вирішення справи.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 605,60 грн. та апеляційної скарги 908,40 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст.139 КАС України стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1514 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01.04.2025 по справі № 584/130/25 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову Путивльського сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області серії 0005 № 000001 від 30.01.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Путивльського сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський