Справа № 200/5354/25
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

22 липня 2025 року Справа №200/5354/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Аканов О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), Краматорського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області (місцезнаходження: Україна, 84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Академічна, 25, ) про

визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання та направлення листа від 29.04.2025 вих.№Е2009941, який став підставою для внесення інформації про громадянина ОСОБА_1 до інформаційного ресурсу інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", як про особу, що потребує доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зобов`язання Краматорського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області виключити інформацію про ОСОБА_1 з бази інформаційного ресурсу інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", як такого що потребує доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом.

За приписами пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ст.21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Частиною першою статті 172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою :

до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання та направлення листа від 29.04.2025 вих.№Е2009941, який став підставою для внесення інформації про громадянина ОСОБА_1 до інформаційного ресурсу інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", як про особу, що потребує доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

до Краматорського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області про зобов`язання Краматорського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області виключити інформацію про ОСОБА_1 з бази інформаційного ресурсу інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", як такого що потребує доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд заявлених позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою слід розуміти матеріально - правову вимогу позову, яка складає його предмет. Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права і обов`язку. Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.

Таким чином, позивач в даному адміністративному позові об`єднав непов`язані між собою підставою виникнення позовні вимоги, фактично пред`явивши декілька окремих адміністративних позовів до різних відповідачів задля вирішення непов`язаних між собою спорів.

Суд зазначає, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам КАС України, але й значно утруднить та сприятиме затягуванню учасниками судового процесу вирішення спору (в даному випадку двох окремих спорів до двох відповідачів) по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Крім того, в відповідно до ч. 3 ст. 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зазначає, що інститут повернення позовної заяви позивачу передбачений для усунення недоліків позовної заяви і таке повернення не позбавляє позивача права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом після усунення недоліків.

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що вимоги позивача до кожного з відповідачів мають різні правові підстави виникнення, не є основними та похідними вимогами, оскільки задоволення вимоги до одного відповідача не породжує наслідків щодо задоволення вимог до іншого відповідача, а тому спільний розгляд таких вимог буде сповільнювати та ускладнювати вирішення справи.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Таким чином, позивачеві необхідно звернутись до суду з окремими позовними заявами до кожного з відповідачів, оскільки суд не вбачає підстав для застосування положень статті 172 КАС України.

Пунктом шостим частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

Керуючись статтями 169, 172, 248, 256 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), Краматорського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області (місцезнаходження: Україна, 84333, Донецька область. м.Краматорськ, вул.Академічна, 25, ) про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання та направлення листа від 29.04.2025 вих.№Е2009941, який став підставою для внесення інформації про громадянина ОСОБА_1 до інформаційного ресурсу інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", як про особу, що потребує доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язання Краматорського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області виключити інформацію про ОСОБА_1 з бази інформаційного ресурсу інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", як такого що потребує доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя О.О. Аканов