Справа № 368/214/25
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 368/214/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Про забезпечення адміністративного позову)

"24" червня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Токовенко Н.О.

За участі:

Представник позивача - авдокат Іванюк Є.В.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області заяву представника позивача ОСОБА_1 , - адвоката Іванюка Євгенія Володимировича, - про забезпечення позову в адміністративній справі № 368/214/25, провадження № 2 а/368/7/25, - за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , - про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, суд, -

В С Т А Н О В И В :

30.05.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 , - адвоката Іванюка Євгенія Володимировича, - про забезпечення позову в адміністративній справі № 368/214/25, провадження № 2 а/368/7/25, - за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , - про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в прохальній частині якої представник позивача просив суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якої:

1. Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 та іншим центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії, пов`язані з прийняттям рішення про призов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ), на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправленням ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби, - до моменту набрання законної сили рішенням у справі №368/214/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та незаконними рішення і довідки, зобов`язання вчинити певні дії.

30.05.2025 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної заяви (про забезпечення адміністративного позову) був визначений суддя Кагарлицького районного суду Київської області Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/214/25, провадження № 2 аз/368/6/25.

В судовому засіданні, яке відбулося 24.06.2025 року, представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Іванюк Є.В., - заяву про забезпечення позову просив задовольнити, - задоволити вимог, викладені в прохальній частині заяви.

В судове засідання, яке відбулося 24.06.2025 року, представник відповідача, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , - не з`явився, хоча, - повідомлявся судом належним ичном про день, час та місце слухання справи.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, вислухавши правову позицію предстаника позивача, який вимоги, викладені в заяві, - підтримав, дослідивши матеріали адміністративного провадження (в частині, що стосується забезпечення позову), - приходить до висновку щодо задоволення заяви про забезхпечення позову, шляхом винесення судового рішення у виді ухвали (як окремого процесуального документу), обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставин справи, встановлені судом, та застосування до них норм матеріального та процесуального права:

- Як вбачається з матеріалів справи (письмових доказів), - Позивач має неповнолітню дитину, яка повністю перебуває на його утриманні та вихованні.

Мати дитини - ОСОБА_2 , - вимушено знаходить за межами країни, оскільки її інша дитина - ОСОБА_3 , потребує складного лікування, а ОСОБА_4 здійснює догляд за дитиною за кордоном та не має змоги виконувати свої материнські обов`язки по відношенню до спільної дитини з позивачем - ОСОБА_5 .

Отже, з огляду на матеріали справи перешкод у відповідача щодо мобілізації ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті, - відсутні.

Слід вважати, що мобілізація позивача впливає на його права та інтереси, щодо яких безумовно, - належить порушення, обмеження його батьківських прав та інтересів.

Окрім того, порушення прав та обов`язків позивача, - безумовно потягне за собою порушення прав та інтересів дитини, яка перебуває згідно письмових доказів на утриманні позивача.

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

ЄСПЛ наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «M. С. проти України», заява № 2091/13).

Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч. 1 ст 18, ч.1 ст. 27 Конвенції держави- учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, існує гіпотетична можливість того, що у разі мобілізації позивача, який є батьком дитини, - дитина буде позбавлена єдиного батьківського піклування.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Згідно ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з Рекомендацією №11(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв' язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Метою запровадження інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, - є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд наголошує, що позовні вимоги мають наступний вид:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.01.2025 про надання відстрочки чи звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.

2. Зобов`язати другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 . проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ) від 16.01.2025 про надання відстрочки чи звільнення від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення з цього питання.

Так, як вбачається з мотивувальної частнини адміністративного позову, - позовні вимоги, викладені в прохальній частині адміністративної позовної заяви, обґрунтовані наступними обставинами справи та нормами права:

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ для надання військовозобов`язаному відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації необхідна наявність у останнього таких обставин: наявність дитини (дітей) віком до 18 років; другий з батьків такої (таких) дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або якщо особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, - факт самостійного виховання позивачем ОСОБА_1 неповнолітньої дитини, - позивачем підтверджується доданими до поданої заяви про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 16.01.2025.

Так, рішенням Миронівського районного суду від 16.09.2016 розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Від спільного шлюбу мають дочку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 04.12.2013.

Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 257 від 16.11.2023 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

Згідно інформації, наданої КНП «Ржищівський міський центр первинної медико- санітарної допомоги» Ржищівської міської ради № 7 від 16.01.2025 дитина ОСОБА_1 2013 р.н. перебуває на обліку у лікаря-педіатра ОСОБА_6 . Декларація з лікарем- педіатром заключена 19.03.2018 із ОСОБА_1 , батьком дитини. З 19.03.2018 дитина зверталася до лікаря з приводу захворювань, планових щеплень та для проходження щорічних профілактичних медичних оглядів перед дошкільним дитячим та шкільним навчальними закладами. На прийом до лікаря педіатра всі рази дитину супроводжував батько - ОСОБА_1 , всі рекомендації та призначення лікаря виконувалися чітко та вчасно.

Крім цього, згідно довідки виданої Піївським ліцеєм «Ерудит» Ржищівської міської ради Київської області від 23.12.2024 № 65, ОСОБА_1 сам займається навчанням і вихованням доньки, ОСОБА_5 , яка навчається у 5 класі Піївського ліцею «Ерудит». Бере безпосередню участь у шкільному та громадському житті ліцею.

Разом з цим, факт самостійного виховання позивачем ОСОБА_1 малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2013 р.н., підтверджується листом медичного закладу «Herzliya Medical Center» з нотаріально засвідченим перекладом, яким підтверджено перебування матері дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , в країні Ізраїль, та неможливість її повернення до України, у звязку із зайнятістю постійним доглядом за ОСОБА_7 , яка доводиться донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією витягу актового запиту про народження № 1 від 18.12.2024.

Таким чином, з настанням вищевказаних обставин, що підтверджуються долученими до позовної заяви доказами, відбулося обмеження обсягу батьківських прав ОСОБА_8 у вихованні доньки - ОСОБА_9 , 2013 р.н. Отже, для підтвердження Факту самостійного виховання дитини батьком має місце настання обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується.

Отже, якщо позивача ОСОБА_1 буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу - військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а в разі встановлення наявності у нього такого права, - унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде гіпотетично прийнято на користь позивача, - оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, - є неможливим.

Фактично, у разі задоволення позову в цій справі, не можливо буде виконати рішення суду, що виключає доцільність існування самого такого позову, оскільки в такому випадку суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву, що є неприпустимим.

При обранні способу забезпечення позову суд враховує вимоги частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Докази на підтвердження обстави зазначених у заяві додані до позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 150-157, п. 1 ч. 1 ст. 241, ст.ст. 242, 243, 248, 250, 294, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , - адвоката Іванюка Євгенія Володимировича, - про забезпечення позову в адміністративній справі № 368/214/25, провадження № 2 а/368/7/25, - за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , - про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Заборонити:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- іншим центрам комплектування та соціальної підтримки, _

- вчиняти дії, пов`язані з прийняттям рішення про призов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця село Брониця Дрогобицького району Львівської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 27 червня 2006 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ), на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправленням ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби, - до моменту набрання законної сили рішенням у справі №368/214/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та незаконними рішення і довідки, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі ч. 8 ст. 154, п. 2 ч. 1 ст. 294 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається потягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений сок обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішеня або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Оскарження даної ухвали не зупиняє її виконання на підставі ч. 8 ст. 154 КАС України.

Суддя: О.В. Закаблук