Справа № 320/19771/23
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Київ № 320/19771/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 01.12.2022 №5369/5 «Про задоволення скарги»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 01.12.2022 №?5369/5 є протиправним, оскільки скарга, на підставі якої його видано, подана суб`єктом, який не має передбаченого законом процесуального статусу, а тому не підлягала розгляду по суті. Крім того, позивач зазначає, що під час розгляду скарги було порушено її право на участь у процедурі, зокрема її не було належним чином повідомлено про дату засідання Колегії, що позбавило можливості надати пояснення.

Також позивач вважає, що застосований до неї захід реагування є необґрунтованим і непропорційним, оскільки висновок Колегії не містить мотивів щодо необхідності тимчасового блокування доступу до реєстру, а обставини, викладені у скарзі, не свідчать про істотне порушення з її боку або заподіяння шкоди інтересам інших осіб.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 (далі - позивач) є приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, яка на момент виникнення спірних правовідносин мала чинний доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та здійснювала повноваження державного реєстратора відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

04.08.2022 позивачем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за № 64395987 щодо зміни об`єкта незавершеного будівництва на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 24-Д, право на яку було зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Лагуна 2018».

19.08.2022 до Міністерства юстиції України надійшла скарга Департаменту з інспекційної роботи Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, в якій зазначалося, що внаслідок дій нотаріуса було фактично змінено правовий режим об`єкта без належної участі уповноваженого органу містобудівного контролю та з порушенням містобудівного законодавства. Скарга була зареєстрована в Міністерстві юстиції 26.08.2022 за № СК-1986-22.

Інформація про дату її розгляду була оприлюднена на офіційному вебсайті Міністерства 16.09.2022, відповідно до вимог пункту 10 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, що підтверджується витягом з висновку Колегії від 04.10.2022.

04.10.2022 Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора за результатами засідання дійшла висновку про наявність у діях приватного нотаріуса ОСОБА_1. порушень вимог статей 10, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 77 Порядку державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

На підставі зазначеного висновку наказом Міністерства юстиції України від 01.12.2022 № 5369/5 «Про задоволення скарги» рішення нотаріуса було скасовано, а її доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тимчасово заблоковано строком на три місяці. Наказ підписано Міністром юстиції України, що підтверджується його цифровим підписом, зазначеним у прикріпленій до матеріалів справи копії наказу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ст.34 Закону №755-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду (ч.1).

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення (крім рішення, згідно з яким проведено реєстраційну дію), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги стосовно державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, які здійснюють свою діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган (ч.2).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть встановити інші строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів (ч.3).

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України чи його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення із скаргою, зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі якщо останній день строку для подання скарги, зазначеного в частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем (ч.4).

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника;

3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

3-1) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру;

4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації подається представником скаржника, до такої скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або його копія, засвідчена в установленому порядку (ч.5).

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову в задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції;

б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації, зупинення розгляду документів;

в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) про усунення порушень, допущених державним реєстратором з визначенням строків виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть прийняти мотивоване рішення, в якому передбачити шляхи для задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

У разі якщо за результатом розгляду скарги Міністерством юстиції України чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів (ч.6).

Рішення, передбачені підпунктами "а"-"в" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день надходження рішень, передбачених підпунктами "г" та "ґ" пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує його негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Єдиного державного реєстру визначається Міністерством юстиції України.

Рішення, передбачені підпунктами "е" та "є" пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України, його територіальними органами невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Єдиного державного реєстру, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації, у якого зберігається реєстраційна справа, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб`єкта державної реєстрації (ч.7).

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення про задоволення скарги шляхом скасування реєстраційної дії щодо державної реєстрації новоствореної юридичної особи, іншої організації, державної реєстрації фізичної особи підприємцем, припинення юридичної особи, іншої організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або шляхом проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі проведено наступну реєстраційну дію щодо відповідної особи;

3) у разі наявності інформації про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) у разі наявності інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;

5) є рішення цього органу з такого самого питання;

6) в органі ведеться розгляд скарги з такого самого питання від цього самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства (ч.8).

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9).

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду (ч.10).

Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (в редакцій чинній, на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами.

Відповідно до п.8 Порядку під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду (п.9 Порядку).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, вони подають комісії засвідчену копію відповідного рішення суду (п.11 Порядку).

За результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (п.12 Порядку).

Висновок комісії, на підставі якого суб`єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов`язково містить інформацію про те, що:

1) рішення, дії або бездіяльність суб`єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації;

2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб`єктом розгляду скарги рішень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пунктом 2 частини шостої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (п.13 Порядку).

VI. Оцінка суду

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічний припис містить частина друга статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах наданих повноважень та відповідно до визначеної законом процедури.

Таким чином, предметом судового контролю у цій категорії справ є лише питання законності дій (рішень) суб`єкта владних повноважень, а саме - чи діяла посадова особа або орган публічної влади в межах компетенції, належним чином реалізувавши надані законом повноваження, із дотриманням встановленої процедури та загальновизнаних принципів державного управління.

Суд не вправі підміняти адміністративний орган у здійсненні дискреційних повноважень. Питання доцільності, досягнення мети адміністративного впливу або ефективності обраного заходу виходять за межі судового розгляду, якщо таке повноваження прямо не передбачене законом. У цьому контексті суд здійснює виключно юридичну оцінку - чи мала місце законна реалізація дискреції, чи відповідає оскаржене рішення таким базовим принципам, як законність, обґрунтованість, пропорційність та недискримінаційність.

Правову позицію щодо меж судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень неодноразово висловлював Верховний Суд. Зокрема, у своїй практиці суд вказує, що суди не підміняють адміністративний орган у виборі виду або способу реагування на порушення, однак зобов`язані перевірити, чи вчинено відповідні дії на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначені законом, з дотриманням установленої процедури та без ознак свавілля або зловживання розсудом.

Крім того, Верховний Суд послідовно наголошує, що наявність дискреційного повноваження не означає необмеженості дій адміністративного органу. Його реалізація повинна бути юридично вмотивованою, об`єктивно обґрунтованою та співмірною, з урахуванням прав та законних інтересів заінтересованих осіб і цілей, визначених законом.

Отже, перевірка правомірності оскарженого рішення в цій справі здійснюється лише з позиції його відповідності критеріям юридичної законності, а не з позиції суб`єктивної доцільності чи вигідності для позивача.

Позивач у цій справі стверджує, що Департамент з інспекційної роботи Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області не мав належних повноважень для подання скарги до Міністерства юстиції України на дії приватного нотаріуса як державного реєстратора. На думку позивача, такий суб`єкт не є «особою, права якої порушено» у розумінні статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Суд не приймає ці доводи з огляду на таке.

Згідно з частиною шостою статті 37 Закону № 1952-IV, Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, а також приймає рішення про задоволення скарги у разі встановлення факту порушення законодавства у сфері державної реєстрації.

Скаргу у цій справі подано Департаментом з інспекційної роботи Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області - органом, який згідно з пунктом «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснює повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю. До повноважень цього органу, зокрема, віднесено контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудування, включно з прийняттям об`єктів в експлуатацію, веденням дозвільних реєстрів, видачею приписів тощо.

Фактичні обставини справи свідчать, що предметом скарги Департаменту було оскарження дій приватного нотаріуса, пов`язаних з реєстрацією права власності на новозбудовану нерухомість без відомостей про її прийняття в експлуатацію та без присвоєної адреси, що прямо стосується предмету повноважень скаржника як органу контролю. Отже, зміст скарги та обставини спору свідчать про наявність публічного інтересу у контролі за дотриманням законності, зокрема - забезпеченні правового порядку у сфері містобудівної діяльності.

Суд відзначає, що органи публічної влади, які реалізують функції контролю, мають право на оскарження рішень у межах своєї компетенції, коли оскаржувані дії прямо впливають на реалізацію їхніх контрольних функцій. У цій справі саме така ситуація має місце.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції Верховного Суду зокрема, у постанові від 03.11.2021 у справі № 820/4216/17, відсутність приватного інтересу у скаржника не виключає можливості звернення до органу розгляду скарг, якщо скарга подана в межах здійснення повноважень органу публічної влади.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга Департаменту з інспекційної роботи була подана належним суб`єктом, уповноваженим на її подання, у межах передбаченої законом компетенції. Відповідно, наказ Міністерства юстиції України від 01.12.2022 № 5369/5 не може бути визнаний протиправним з підстав нібито неналежного суб`єкта скарги.

Позовна заява містить посилання позивача на те, що Міністерство юстиції України під час розгляду скарги Департаменту з інспекційної роботи Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 19.08.2022 № 2229/0/226-22 порушило встановлену законодавством процедуру, зокрема не повідомило позивача про дату та час розгляду скарги, чим позбавило його можливості реалізувати право на подання пояснень.

Ці доводи спростовуються приписами чинного законодавства та матеріалами справи.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 10 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Порядок № 1128), у період дії воєнного стану розгляд скарг проводиться без участі скаржника, реєстратора чи інших заінтересованих осіб, за умови опублікування на офіційному вебсайті Мін`юсту інформації про дату засідання не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня його проведення.

У матеріалах справи вбачається, що повідомлення про засідання Колегії з розгляду скарги було оприлюднено 16.09.2022 на офіційному сайті Мін`юсту, а засідання відбулося 04.10.2022, тобто з дотриманням установленого законом строку. Це повністю відповідає вимогам п. 10 Порядку № 1128 в редакції, чинній на день розгляду скарги, та не потребує додаткового повідомлення через електронну пошту або інші канали зв`язку. Посилання позивача на наявність у відкритому доступі його електронної адреси не породжує у Мін`юсту додаткового процесуального обов`язку, не передбаченого нормативно-правовим актом.

Крім того, абзац шостий того ж пункту 10 Порядку № 1128 прямо визначає, що:

«Відсутність заінтересованих осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду».

Таким чином, навіть у разі неотримання повідомлення (що в даному випадку не доведено), сам по собі цей факт не впливає на чинність висновку Колегії, оскільки нормативна модель виключає обов`язкову участь позивача у процесі розгляду.

Крім того, пункт 12 Порядку № 1128 гарантує право подання письмових пояснень будь-якою заінтересованою особою, але матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач звертався до Міністерства юстиції з відповідним клопотанням про ознайомлення з матеріалами чи подання пояснень. Обов`язок діяти добросовісно та використовувати свої процесуальні права покладається на саму особу, що прямо випливає з частини третьої статті 17 КАС України.

Суд також бере до уваги усталену правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 23.12.2021 у справі №?820/2850/17, відповідно до якої реалізація права на участь у процедурі розгляду скарги має відбуватися у межах закону, і неучасть особи, яка не виявила ініціативи до захисту свого права, не може бути підставою для скасування законно прийнятого рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що порядок повідомлення заінтересованих осіб про дату розгляду скарги було дотримано відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 1128, чинного на момент розгляду скарги. Позивач не був позбавлений можливості надати письмові пояснення чи звернутися до Міністерства юстиції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами, однак доказів реалізації таких процесуальних прав не надано. Обставин, які б свідчили про порушення обов`язкових процедурних гарантій при розгляді скарги або прийнятті оскаржуваного наказу, судом не встановлено.

Відповідно, доводи позивача про порушення його процесуальних прав є безпідставними та не підтверджуються жодними належними доказами.

Позивач стверджує, що наказ Міністерства юстиції України від 01.12.2022 №?5369/5 є протиправним, оскільки в ньому не наведено обґрунтування застосування саме такого заходу впливу, як тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що, на його думку, є надмірним і непропорційним.

З урахуванням положень чинного законодавства суд дійшов переконання, що відповідно до пункту 4 частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, зокрема, у разі встановлення порушення вимог законодавства, має право прийняти рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Згідно з пунктом 17 Висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України від 04.10.2022, оскаржуване рішення приватного нотаріуса було прийнято з порушенням вимог частини третьої статті 10, частини першої статті 18, частин першої і другої статті 24, частини першої статті 27 Закону №?1952-IV, а також пунктів 40, 77 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №??1127.

Встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснена без наявності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва підтверджених відомостей про прийняття об`єкта в експлуатацію та присвоєння адреси, а також без відкриття нового розділу в реєстрі та закриття розділу на об`єкт незавершеного будівництва, що прямо суперечить вимогам частини п`ятої статті 14 та частини першої статті 27 Закону №?1952-IV.

Таким чином, висновок Колегії ґрунтується на встановлених фактах суттєвого порушення законодавства у сфері державної реєстрації та містить правове обґрунтування достатності та доцільності застосування до державного реєстратора заходу реагування у вигляді тимчасового блокування доступу до реєстру.

З урахуванням публічного інтересу у забезпеченні законності в сфері реєстрації прав на нерухоме майно, а також необхідності запобігання подальшим порушенням, застосований захід є належним інструментом реагування в межах дискреційних повноважень Міністерства юстиції України, передбачених законом. При цьому, тримісячний строк блокування відповідає мінімальному передбаченому законом періоду та не є надмірним.

Суд також бере до уваги Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №?R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами дискреційних повноважень, відповідно до яких рішення адміністративного органу повинно бути обґрунтованим, не свавільним та пропорційним обставинам справи.

Зі змісту висновку Колегії вбачається, що рішення про застосування заходу блокування прийнято з урахуванням характеру порушення, його наслідків та мети недопущення зловживань у сфері державної реєстрації. Позивач не навів переконливих доказів того, що захід було застосовано у дискримінаційний, непропорційний або незаконний спосіб.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для висновку про протиправність обраного Міністерством заходу реагування. Оскаржений наказ видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, із дотриманням вимог щодо пропорційності та обґрунтованості адміністративного втручання.

За результатами всебічної та повної оцінки встановлених обставин, доводів позивача, правових позицій сторін та приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскаржений наказ Міністерства юстиції України від 01.12.2022 №?5369/5 прийнято в межах адміністративних повноважень, передбачених пунктом 4 частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі висновку Колегії, сформованого відповідно до пунктів 10- 12 Порядку №?1128, та із дотриманням усіх обов`язкових елементів адміністративної процедури.

Позивач не навів жодного належного чи допустимого доказу, який би свідчив про порушення Мін`юстом процесуальних або матеріальних вимог під час розгляду скарги чи прийняття оскаржуваного рішення.

Суд встановив, що скарга, за результатами розгляду якої видано оскаржений наказ, подана компетентним суб`єктом публічного права - органом місцевого самоврядування, який реалізовував делеговані законом повноваження у сфері державного архітектурно-будівельного контролю. Повідомлення заінтересованих осіб про розгляд скарги здійснено у спосіб, прямо передбачений абзацом п`ятим пункту 10 Порядку №?1128, чинного в умовах воєнного стану, шляхом оприлюднення відповідної інформації на офіційному вебсайті Міністерства юстиції. Право позивача на подання письмових пояснень та інші форми участі у розгляді скарги не було обмежено, однак не було реалізовано ним належним чином. Обраний Міністерством юстиції України захід адміністративного впливу у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав є допустимою формою реалізації дискреційного повноваження, передбаченого пунктом 4 частини сьомої статті 37 Закону №?1952-IV, та ґрунтується на встановленому порушенні вимог статей 10, 18, 24, 27 цього Закону і пункту 77 Порядку №?1127.

Будь-яке втручання суду в межі дискреції органу публічної влади є допустимим виключно у випадку наявності ознак свавілля, очевидної непропорційності чи порушення принципу правової визначеності. У межах цієї справи жодна з таких ознак не встановлена.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими.

VІI. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку із відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.