Справа № 466/4527/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/4527/25
Провадження № 2-а/466/146/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Якубів І.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Фрусенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

14.05.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач) звернуся до суду із адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.01.2025 року провідним спеціалістом - інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Сиротяк Іриною Богданівною винесено постанову серії ЛВ №00748402 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 400 грн., за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Як вбачається із змісту зазначеної постанови, 29.11.2024 року о 16:39 год., як водій транспортного засобу TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив користування майданчиком для платного паркування з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хв. користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патріарха Дмитрія Яреми, чим порув вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 року №1342.

Про оскаржувану постанову він дізнався випадково, коли зауважив списання з його карткового рахунку банківською установою коштів в сумі 1283,00 грн. (штраф у подвійному розмірі).

Зазначає, що відповідач на його адресу оскаржуваної постанови не надсилав у встановленому законом порядку. Окрім того, жодних постанов про відкриття виконавчого провадження йому не надходило. За таких обставин просить строк на оскарження постанови серії ЛВ №00748402 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 400 грн., за адміністративне правопорушення, передбачене ч1 ст. 152-1 КУпАП, поновити.

Вказану постанову вважає незаконною, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львоа від 19.05.2025р. відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами ст. 286 КАС України (а.с.18).

27.05.2025року представник відповідача надіслала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що інспектор з паркування розмістив на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (оскільки технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) відповідно до ст. 279-1 КУпАП та скерував постанову про накладення адміністративного стягнення на адресу за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, в якому внесені відомості про власника.

При здійсненні фотозйомки транспортного засобу позивача наявні не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів та відповідно зафіксовано транспортний засіб (додаток 1). Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів.

Згідно з ч. 10 ст. 279-1 КупАП у разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Вважають, що позивач належно був повідомлений про притягнення його до адміністративної відповідальності, а відповідачем - Департаментом міської мобільності та вуличної інфраструктури, було дотримано встановлених чинним законодавством вимог щодо інформування правопорушника про застосування щодо нього заходу адміністративного впливу.Зазначають, що позивачем було порушено п. 26 Правил паркування.

Так, в діяннях, які були вчинені 29.11.2024 року о 16:39 оскільки на транспортному засобі Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , який, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, станом на дату винесення постанови, зареєстровано за позивачем, було здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Патріарха Димитрія Яреми, код майданчика для платного паркування В3030, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування.Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив їх задовольнити.

Представнк позивача, адвокат Фрусенко А.О. підримав позов в повному обсязі, та просив ухвалити рішення, яким скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідач у судове засідання не з`явилась. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлена належним чином.

Заслухавши позицію позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №00748402 від 13.01.2025, 29 листопада 2024 року о 16год 39 хв. водієм транспортного засобу TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_1 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: вул.Патріарха Дмитрія Яреми в м.Львів, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абз.2 п.26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 №1342, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Частиною 1 статті 152-1 КУпАП передбачено порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Кодекс України про адміністративні правопорушення містить спеціальні норми щодо притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, зафіксованих інспектором з паркування.

Згідно зі ст.14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю, щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.26 Правил паркування користувач зобов`язаний:

- поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху;

- сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування;

- розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки;

- після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

Згідно з положеннями постанови Вищого адміністративного суду України від 13.09.2006 року у справі №К-7375/06 усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

Як вбачається із самої постанови, транспортний засіб TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_1 належить БФ «Допомога ветеранам АТО «ФЕНІКС». Окрім того, ОСОБА_1 не являвся керівником БФ «Допомога ветеранам АТО «ФЕНІКС», не перебував з цією організацією у трудових відносинах, та не отримував право керування транспортним засобом TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_1 , а відтак фактично ніколи не керував цим транспортним засобом.

Як зазначає позивач, він являється інвалідом в наслідок війни II групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Поранення, які він отримав під час АТО повністю виключають його можливість керувати транспортними засобами з механічною коробкою передач. Автомобіль марки TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_1 є з механічною коробкою передач, тому водієм зазначеного транспортного засобу ОСОБА_1 ніколи не був і не міг бути.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу TOYOTA AVENSIS , д.н.з. НОМЕР_1 є юридична особа- Благодійна організація «Благодійний фонд «Допомога ветеранам АТО «Фенікс». Керівником Організації є Пасікіра Андрій Романович, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичнмих осбі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з довіреностей №1 від 04.10.2023р. та №3 від 12.10.2024р. виданих Благодійною організацією «Благодійний фонд «Допомога ветеранам АТО «Фенікс», уповноважено Арестову Наталіяю та надано їй право керувати автомобілем TOYOTA AVENSIS, рік випуску 2009, колір сірий, VIN: НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 , тимчасовий реєстраційний талон НОМЕР_5 з правом виїзду за кордон.

Станом на 29.11.2024 року водієм транспортного засобу TOYOTA AVENSIS, д.н.з. НОМЕР_1 , була Арестова Наталія, на підставі виданої їй довіреністю Благодійною організацією «Благодійний фонд «Допомога ветеранам «Фенікс» .

Як вбачається з відповіді відповідача у відзиві зазначено, що інспектор з паркування розмістив на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності та скерував постанову про накладення адміністративного стягнення на адресу за Єдиним державним реєстром транспортних засобів.

Однак зазначене не відповідає дійсності. Окрім того відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами обставини вчинення вказаних вище дій.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначенийстаттею 77 КАСобов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльність не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17, від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Позивачем доведено, що на момент вчинення вищевказаного правопорушення 29.11.2024, він не являвся водієм даного транспортного засобу, згідно якого його притягнуто до адміністратвиної відповідальності за ч.1 ст. 152-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 400,00грн. А відтак, він не може нести нести адміністративну відповідальність за порушення зазначені в оскаржуваній постанові.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Окрім того, у ст.62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Позивачем також доведено той факт, що усі штрафи про які у відповідності до законодавства було належним чином повідомлено особу, що керує транспортним засобом TOYOTA AVENSIS,д.н.з. НОМЕР_1 , а також власника цього транспортного засобу, сплачені у встановленому порядку, що підтверджується копіями платіжних інструкцій, які наявні в матеріалах справи.

Позивача, як фізичну особу пов`язану з діяльністю Благодійної організації «Благодійний фонд «Допомога ветеранам АТО «Фенікс», було призначено відповідальним за постановку на облік транспортного засобу TOYOTA AVENSIS д.н.з. НОМЕР_1 , та видано на ці дії відповідну довіреність.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи відповідачем в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови формально надано докази, які підтверджують факт порушення ч.1 ст.152-1 КУпАП, однак позивачем доведено факт продажу автомобіля та передачі його у власність іншій особі, що фактично унеможливлює здійснення подальшого контролю за транспортним засобом. ОСОБА_1 з моменту підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу втратила право власності на нього, не могла вплинути на якомога швидшу перереєстрацію автомобіля покупцем, тому суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, адже притягнення до адміністративної відповідальності невинної особи порушувало б право на справедливий суд в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить з такого.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На момент подачі позову позивач був звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови підлягають задоволенню, а постанова серії ЛВ №00748402 від 13.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП до скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,9,76,77,90,139,205,229, 241-246,250, 255, 286, 293,295 КАС України,суд,-

ухвалив:

поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подання адміністративного позову.

Визнати постанову серії ЛВ №00748402 від 13.01.2025 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400,00грн. - протиправною.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ №00748402 від 13.01.2025 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.152-1 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 400,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ДЕРЖАВИ судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, адреса: м. Київ, пл. Ринок, 1, .

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого адміністративного апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

У разі проголошення у судовому засіданні скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення суд повідомляє, коли буде складено повне судове рішення.

Повний текст рішення складено 21.07.2025р.

Суддя В. В. Свірідова