Справа № 640/18158/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Хіміча Б.С., представника відповідача Школьного С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи.

06.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, який подальшому був направлений на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду, до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.06.2020 №0-2655 на суму 19 856,70 грн; №0-2655 на суму 2 216,38 грн; №0-2655 на суму 125 304,24 грн; №0-2655 на суму 357 087,94 грн; №0-2655 на суму 4 402,52 грн; №0-2655 на суму 107 984, 72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення, якими визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, разом із розрахунком даного податку за 2019 рік по об`єктах оподаткування, є протиправними, оскільки, в порушення пункту 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, відповідачем не було додано розрахунків податкового зобов`язання із зазначенням необхідної інформації, зокрема яких саме об`єктів нерухомого майна (адрес) стосується податок та ставки податку, що об`єктивно унеможливлює їх математичну перевірку позивачем та прийняті вони з порушенням порядку.

Крім того, у заяві про доповнення підстав позову, позивач зазначив, що відповідачем під час розрахунків податкового зобов`язання було застосовано рішення Київської міської ради, прийняте на порушення вимог підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України (т.2, а.с.1-10).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.09.2020 у справі №819/921/16, а саме, що оскільки рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974 не було опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, тобто до 15.07.2018, то таке рішення не може застосуватись у 2019 році, а підлягає застосуванню у 2020 році.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт наголосив на обґрунтованості прийнятого ним оскаржуваного рішення з огляду на відповідність вимогам чинного законодавства як самого рішення, так і дотримання визначеного законом порядку його прийняття.

Крім того, апелянт зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення були сформовані контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідає вимогам п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції.

Після надходження справи до апеляційного суду, ухвалою від 03.07.2025 слухання справи призначено у відкрите судове засідання на 16.07.2025.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про правильність висновків суду першої інстанції.

У судовому засідання 16.07.2025 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у позивача станом на 2019 рік перебували об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, розташовані в м.Києві, Київській, Одеській та Херсонській областях (квартири, дачні будинки, нежитлові приміщенні та будівлі), що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.30-52, 109-150).

19.06.2020 ГУ ДПС у м. Києві сформовано та направлено позивачу 14 податкових повідомлень-рішень про визначення сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірними серед яких в межах даної справи є:

№0-2655 на суму 19 856,70 грн, №0-2655 на суму 2 216,38 грн, №0-2655 на суму 125 304,24 грн, №0-2655 на суму 357 087,94 грн, №0-2655 на суму 4 402,52 грн, №0-2655 на суму 107 984,72 грн (т.1, а.с.10, 11, 12, 19, 22, 23).

З розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік по об`єктах оподаткування, що належать позивачу (т.1, а.с.24-27), який скерований позивачу разом з податковими повідомленнями-рішеннями, вбачається наступне:

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 19 856,70 грн стосується нежилого приміщення по вул.Електротехнічній, 47 в м.Києві, загальною площею 1268,90 м2, яке перебувало у власності позивача з 18.09.2019 по 28.12.2019, період володіння 9-ий, 10-ий, 11-ий місяці (пункт 9 розрахунку);

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 2 216,38 грн стосується нежилого приміщення по вул.Електротехнічній, 47 в м.Києві, загальною площею 424,90 м2, яке перебувало у власності позивача з 26.12.2019 по 11.02.2020, період володіння 12-ий місяць (пункт 10 розрахунку);

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 125 304,24 грн стосується нежилого приміщення, у розділі «Адреса об`єкта» зазначено «неможливо визначити адресу», загальною площею 3431,70 м2, яке перебувало у власності позивача з 28.11.2018 по 15.08.2019, період володіння з 1-го по 7-ий місяці (пункт 6 розрахунку);

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 357 087,94 грн стосується нежитлової будівлі по вул.Електротехнічній, 47 в м.Києві, загальною площею 7727,90 м2, яка перебувала у власності позивача з 04.09.2013 по 31.12.2019, період володіння з 1-го по 12-ий місяці (пункт 11 розрахунку);

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 4 402,52 грн стосується нежилого приміщення по вул.Електротехнічній, 47 в м.Києві, загальною площею 844,00 м2, яке перебувало у власності позивача з 26.12.2019 по 11.02.2020, період володіння 12-ий місяць (пункт 8 розрахунку);

щодо податкового повідомлення-рішення №0-2655 на суму 107 984,72 грн інформація у зазначеному розрахунку відсутня.

При цьому з долученого відповідачем до матеріалів справи розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік по об`єктах оподаткування, що належать позивачу (т.1, а.с.68-71), слідує наступне:

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 125 304,24 грн стосується нежилого приміщення по вул.Електротехнічній, 47 в м.Києві, загальною площею 3431,70 м2, яке перебувало у власності позивача з 28.11.2018 по 15.08.2019, період володіння з 1-го по 7-ий місяці (пункт 6 даного розрахунку);

податкове повідомлення-рішення №0-2655 на суму 107 984,72 грн стосується нежилого приміщення по вул.Електротехнічній, 47 в м.Києві, загальною площею 2587,70 м2, яке перебувало у власності позивача з 28.11.2018 по 18.09.2019, період володіння з 1-го по 8-ий місяці (пункт 11 даного розрахунку).

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до п.п.19-1.1 п. 19-1.1 ст. 19 ПК України контролюючі органи здійснюють, зокрема, адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. п. 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п. п. 266.3.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до п. 30.2 ст.30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Висновки суду.

Отже, податок на нерухоме майно (відмінне від земельної ділянки), є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Проте, слід зазначити, що вищенаведеною нормою закону передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим). Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради. Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Такий висновк грунтується з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.09.2020 у справі №819/921/16, який правильно був прийнятий судом першої інстанції до уваги.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що Київською міською радою 23.06.2011 було прийнято рішення за №242/5629/5 «Про встановлення місцевих податків та зборів у м. Києві», яким, зокрема встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та затверджено положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток 1).

Рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» внесено зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м. Києві», виклавши його в новій редакції «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку». Даним рішенням затверджено нове положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток 1)

Відповідно до пункту 5.1 положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Пунктами 5.2, 5.3 положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (в редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923) встановлено ставку податку для об`єктів житлової/нежитлової нерухомості (окрім визначених) на рівні 1 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

18.10.2018 Київською міською радою було прийнято рішення №1910/5974 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», пунктом 1.1 якого Додаток 1 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923) викладено в новій редакції.

Згідно з пунктами 5.1, 5.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (в редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Ставки податку для об`єктів житлової та /або нежитлової нерухомості встановлюються: відповідно до таблиці №1 до цього Положення (підпункт 5.2.1); до 31 грудня 2033 року для усіх місць розташування (зональності) технологічних парків, утворених з урахуванням вимог Закону України «Про спеціальний режим інноваційної діяльності технологічних парків», та кодів Класифікатора будівель і споруд у розмірі 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 5.2.2).

Відповідно до пункту 3 рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974 це рішення застосовується з 01 січня 2019 року.

Таким чином, відповідно до рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974 встановлені ним ставки податку та зборів підлягали застосуванню з 01.01.2019.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що спірні рішення прийняті на підставі рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974, обчислення сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, зроблено із застосуванням ставки податку на рівні 1,5 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Вказане апелянтом не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність спірних рішень, оскільки рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974 не було опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, тобто до 15.07.2018, то таке рішення не може застосуватись у 2019 році, а може застосувуватися у 2020 році.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість позовних вимог та правильність висновків суду першої інстанції з цього приводу.

Отже, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 21.07.2025.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 308, 1, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 р. - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк