Справа № 420/14606/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №74 від 17.03.2025 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ЗУ №889;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 10.03.2025 року пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» із урахуванням довідок про складові заробітної плати видані ГУ ДПС в Одеській області від 12.02.2025 року №50/15-32-10-02-12 та №51/15-32-10-02-12.

Стислий виклад позиції позивача.

У позовній заяві вказано, що позивач перебуває обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

За твердженням позивача, останній має понад 10 років стажу державної служби, у зв`язку з чим звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. Разом із заявою позивач подав, зокрема довідки №50/15-32-10-02-12, №51/15-32-10-02-12 від 12.02.2025.

В подальшому, як зазначено у позові, заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення №74 від 17.03.2025 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

На переконання позивача, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не враховано до стажу державної служби стаж роботи в органах місцевого самоврядування та протиправно не вказано, які саме періоди не зараховано.

З огляду на викладене у позові, вказане рішення, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасування, а наявний стаж позивача є достатнім для переведення позивача на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу».

Стислий виклад позиції відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

28 травня 2025 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач вважає, що рішення про відмову в призначенні пенсії державного службовця ОСОБА_2 є законним і обґрунтованим, оскільки позивач не відповідає умовам, визначеним законодавством України для призначення такої пенсії. Основні аргументи відповідача базуються на нормах Закону № 889, Закону № 3723, а також інших нормативно-правових актах, зокрема Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058).

Згідно з пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, право на пенсію державного службовця мають особи, які станом на 01.05.2016:

обіймали посади державної служби та мали не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723;

або мали не менше 20 років стажу на таких посадах, незалежно від факту зайняття посади на момент набрання чинності Закону № 889.

Відповідач зазначає, що, відповідно до трудових книжок позивача ( НОМЕР_1 від 14.11.1985 та АА № 251329 від 24.11.2011), стаж роботи ОСОБА_2 на посадах, віднесених до категорій державних службовців, становить лише 7 років, 4 місяці та 10 днів станом на 01.05.2016. Це не відповідає мінімально необхідному стажу в 10 років, визначеному Законом №889 для призначення пенсії державного службовця.

З 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-III, відповідно до якого посади в органах місцевого самоврядування, які раніше могли вважатися посадами державної служби, набули статусу посадових осіб місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 11 частини третьої статті 3 Закону №889, дія цього закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування.

ОСОБА_2 після 04.07.2001 обіймав посади в органах місцевого самоврядування, які не належать до категорій посад державних службовців. Таким чином, періоди роботи після цієї дати не можуть бути враховані до стажу державної служби для призначення пенсії державного службовця.

У відзиві вказано, що позивач посилається на право отримання пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723, яка діяла в період з 01.10.2011 по 01.05.2016. Однак, для призначення пенсії за цією нормою необхідно:

досягнення пенсійного віку (62 роки для чоловіків, відповідно до статті 26 Закону № 1058);

наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі (зокрема, не менше 28 років станом на 2021 рік);

наявність не менше 10 років стажу державної служби на момент досягнення пенсійного віку або 20 років такого стажу незалежно від віку.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_2 не відповідає цим умовам, оскільки:

на момент набрання чинності Закону № 889 (01.05.2016) позивач не обіймав посаду державного службовця;

стаж державної служби позивача (7 років, 4 місяці, 10 днів) є недостатнім для виконання вимог пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889;

позивач не працював на посадах державної служби на момент досягнення пенсійного віку, що є додатковою умовою для призначення пенсії.

За твердженням відповідача, позивач подав довідки про заробітну плату від 12.02.2025 (№50/15-32-10-0212, №511/13-32-10-02-12) для перерахунку пенсії. Однак, відповідач зазначає, що для врахування цих довідок відсутні правові підстави, оскільки:

ОСОБА_2 не набув права на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 889 або Закону №3723;

перерахунок пенсії можливий лише для осіб, які вже отримують пенсію державного службовця, що не є випадком позивача.

Стислий виклад позиції відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

02 червня 2025 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав відзив на позовну заяву.

У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та (надалі по тексту Головне управління) отримує пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту Закон №1058).

Представник відповідача вказує, що 10.03.2025 позивач звернувся до Головного управління із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (надалі по тексту Закон № 899).

В подальшому, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким досліджені надані документи до заяви позивача та 17.03.2025 винесено Рішення № 74 про відмову в переведенні з пенсії за віком згідно із Законом №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889, оскільки стаж роботи Позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців 9 років 4 місяці 17 днів.

З покликанням на норми Закону №889, Закону №3723 та Закону № 1058, представник відповідача зазначив, що до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 899, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону 1058. При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

За твердженням представника відповідача, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Враховуючи те, що у позивача відсутній стаж роботи на посадах державної служби станом на 01.05.2016 у розмірі 20 років, у Головного управління були відсутні законні підстави для призначення Позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 889. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно відмовило Позивачу у переведенні з пенсії по за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи наведене у відзиві, представник відповідача зауважив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України, а отже відсутні підстави для визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 17.03.2025.

Представник відповідача окремо зауважив, що з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке за принципом екстериторіальності розглядало заяву позивача від 10.03.2025 та прийняло спірне рішення про відмову у перерахунку пенсії. Головне управління ПФУ в Одеській області не приймало рішення по суті заяви позивача від 10.03.2025, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача

Окремо у відзиві представник відповідача наголосив на наявність дискреційних повноважень у органів Пенсійного фонду України щодо призначення та перерахунку пенсій, а також звернув увагу щодо невідповідності вимогам законодавства вимоги позивача щодо стягнення з органів Пенсійного фонду України судових витрат зі сплати судового збору.

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою від 15.05.2024 прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановив сторонам строки для надання заяв по суті та витребував з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області належним чином засвідчених копій:

заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про переведення з 10.03.2025 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» із урахуванням довідок про складові заробітної плати видані ГУ ДПС в Одеській області від 12.02.2025 року №50/15-32-10-02-12 та №51/15-32-10-02-12;

документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення №74 від 17.03.2025 року про відмову в призначенні пенсії.

29 травня 2025 року, на виконання ухвали суду від 15.05.2025, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав належним чином засвідчені копії матеріалів з пенсійної справи ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивами відповідачів на позовну заяву та наданими доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 24.10.2022 та отримує пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 14.11.1985 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 15.10.1996 (т.1 а.с.38-59), позивач працював на таких посадах:

з 09.09.1992 до 07.12.1992 на посаді спеціаліста ІІ-ї категорії відділу комунальної власності, роздержавлення та приватизації Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 07.12.1992 до 10.05.1993 на посаді спеціаліста І-ї категорії відділу зовнішньо-економічних зав`язків і формування СЕЗ Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 10.05.1993 до 04.11.1993 на посаді головного спеціаліста відділу розвитку міського господарства, формування комунальної власності та її приватизації Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 04.11.1993 до 06.09.1994 на посаді юриста-експерта відділу розвитку і реєстрації підприємництва Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

06.09.1994 позивачу присвоєно 11 ранг державної служби;

з 06.09.1994 до 15.10.1996 позивач працював в Управлінні економіки територіального розвитку Виконкому Одеської міської ради;

з 22.07.1998 до 23.10.1998 на посаді в.о. начальника управління правового контроля Виконавчого комітету Одеської міської ради;

з 02.11.1998 до 05.05.1999 на посаді начальника юридичного відділу Одеського міськвиконкому;

02.11.1998 позивачу присвоєно 10 ранг державної служби;

з 05.05.1999 до 17.07.2000 на посаді начальника відділу контроля та аналізу ефективності використання часток і пакетів акцій;

з 02.01.2003 до 02.12.2005 на посаді завідуючого юридичним відділом Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської ради;

02.03.2003 позивачу присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

30.03.2003 позивач склав присягу посадової особи місцевого самоврядування;

25.01.2005 позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

У відповідності із записами трудової книжки позивач НОМЕР_4 від 24.11.2011 (т.1 а.с.25-34) позивач працював на таких посадах:

з 18.11.2011 до 27.06.2013 на посаді заступника начальника відділу державних реєстраторів виконавчого комітету Одеської міської ради;

з 27.06.2013 до 20.06.2014 на посаді заступника директора адміністративно-господарського департаменту Одеської міської ради з надрового резерву;

27.06.2013 позивачу присвоєно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

з 01.10.2015 до 27.11.2023 на посаді заступника начальника та на посаді начальника міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, миколаївській та Херсонській областях, Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

01.10.2015 позивачу присвоєно 7 ранг державного службовця;

01.05.2016 позивачу присвоєно 6 ранг державного службовця;

28.10.2018 позивачу присвоєно 5 ранг державного службовця в межах посад державної служби категорії «Б»;

28.10.2021 позивачу присвоєно 4 ранг державного службовця в межах посад державної служби категорії «Б».

У відповідності із записами трудової книжки позивач Б/Н від 28.11.2023 (т.1 а.с.35-37), позивач працював:

з 28.11.2023 до 09.12.2024 на посаді начальника Овідіопольської державної податкової інспекції.

У відповідності до записів наданих трудових книжок, загальний стаж позивача на посадах органів місцевого самоврядування та на посадах державної служби складає:

20 років 9 місяців та 16 днів, в тому числі станом на 01.05.2016 12 років, 2 місяці та 2 дні, з них в органах місцевого самоврядування 11 років 7 місяців та 7 днів.

Відповідачами у заявах по суті не заперечується правомірність та дійсність записів у досліджених судом трудових книжках ОСОБА_1 .

Судом встановлено та не заперечується відповідачами у заявах по суті, що 11.02.2025 ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС в Одеській області видано довідку №19/М/15-32-11-02-26 (т.1 а.с.20), у якій зазначено, що стаж державної служби позивача відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (зі змінами) на дату звільнення складає 22 роки 10 місяців 10 днів.

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС в Одеській області видано довідку №50/15-32-10-02-12 (т.1 а.с.21) про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

Також 12.02.2025 ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС в Одеській області видано довідку №51/15-32-10-02-12 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби.

В подальшому, 10.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», до заяви додано, зокрема довідки №50/15-32-10-02-12, №51/15-32-10-02-12 від 12.02.2025 (т.1 а.с.32).

Судом встановлено, що для розгляду заяви позивача від 10.03.2025 про перехід на пенсію за іншим законом за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

17 березня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі заяви та наданих документів прийнято Рішення №74 про відмову позивачу у переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

В означеному рішенні, зокрема вказано, що відповідно ЗУ №889 право на пенсію мають:

державні службовці, які станом на 01.05.2016 обіймали посади державної служби та мали не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців;

особи, які на 01.05.2016 мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ №889) незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 №74 зазначено, що за результатами розгляду електронної пенсійної справи гр. ОСОБА_1 встановлено, що стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, складає 9 років 4 місяці 17 днів.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що порушує його право на отримання пенсії державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» та за захистом своїх прав звернувся до суду. Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ №889.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №74 від 17.03.2025 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XI (далі Закон №3723-XI), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII (далі Закон №889-VIII), пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Водночас для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, з наведеного випливає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІі розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.

За своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII за умов, визначених у Законі №889-VIII. Із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 №74 слідує, що підставою для відмови позивачу у переході з пенсії за віком на підставі Закону №889-VIII є відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби станом на 01 травня 2016 року.

В пункті 4 частини другої статті 46 Закону №889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону №889-VIII, Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2016 року №229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (чинний з 01 травня 2016 року), який визначає механізм обчислення стажу державної служби.

Згідно з пунктом 6 цього Порядку, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Статтею 25 Закону №3723-ХІІ (набрав чинності 28 грудня 1993 року), на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Також установлено класифікацію посад державних службовців з першої по сьому категорію та передбачено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491), постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 затверджено Порядок №283. Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Спірним для зарахування до стажу державної служби є період роботи позивача з 09.09.1992 до 15.10.1996, з 22.07.1998 до 23.10.1998, з 02.11.1998 до 17.07.2000, з 02.01.2003 до 02.12.2005, з18.11.2011 до 20.06.2014 та з 01.10.2015 до 27.11.2023.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283 та додаток до нього (чинні до та після 01 травня 2016 року). Обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців (абзац другий); на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком (абзац четвертий).

У додатку до Порядку №283 наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Цим Переліком, серед іншого, передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Зазначене означає, що до стажу державної служби зараховувалася робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в управліннях, відділах, які згідно із затвердженою структурою належали до апарату виконкомів.

За приписами пункту 4 Постанови №283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Стаття 1 Закону ЗУРСР від 07 грудня 1990 року №533-XII Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування №533-XII (введений в дію 08 січня 1991 року, далі - Закон №533-XII), визначала, що органами місцевого самоврядування є сільські, селищні, міські Ради народних депутатів.

Частиною другою статті 21 Закону №533-XII було передбачено, що Ради утворюють свої виконавчі, розпорядчі та інші органи, самостійно встановлюють структуру, штати, затверджують фонд і умови оплати праці їх працівників відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 3 Порядку №283 передбачалося, що до стажу державної служби включався також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 Порядку №283 і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони займали посади державних службовців.

Просуванням по службі вважається безпосередній перехід з посади службовця на посаду державного службовця у період роботи в державних органах, які передбачені в пункті 2 Порядку №283 та додатку до нього.

Отже, час роботи на посадах службовців у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділів може бути зарахований до стажу державної служби, якщо особа при просуванні по службі зайняла посаду державного службовця.

Закон України №3723-XII набрав чинності 28 грудня 1993 року. Відповідно, із зазначеної дати віднесено посади державних службовців до відповідних категорій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року №239 (чинна до 26 жовтня 2001 року) затверджено Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі - Порядок №239). Пунктом 1 зазначеного порядку установлено, що посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться до таких категорій: до сьомої категорії - посади радників, консультантів, спеціалістів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; спеціалістів апаратів виконкомів районних у містах, міських Рад міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів та інші прирівняні до них посади.

Отже, посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів Постановою №239 (втратила чинність 26 жовтня 2001 року) були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

12 червня 1997 року набрав чинності Закон України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР), а Закон №533-XII втратив чинність. Частиною п`ятою розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону №280/97-ВР установлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про державну службу». Вони прирівнюються до відповідних категорій посад державних службовців, якщо інше не передбачено законодавством України. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

04 липня 2001 року набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року №2493-ІІІ (далі Закон №2493-ІІІ). Пунктами 2, 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2493-ІІІ передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (№280/97-ВР), цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. За посадовими особами місцевого самоврядування, посади яких на момент набрання чинності цим Законом було віднесено до відповідних категорій та яким присвоєно ранг згідно з пунктом 5 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зберігається така сама категорія та присвоюється такий самий ранг з додержанням вимог цього Закону. З набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2001 року №1435 внесено зміни до пункту 2 Порядку №283, доповнивши новим абзацом, за змістом якого до стажу державної служби включається час роботи: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (№2493-III), а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування (абзац тринадцятий).

Так, посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону №2493-III).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:

п`ята категорія посади заступників голів районних рад, керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами(секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських(міст обласного значення)рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Статтею 15 Закону №2493-III встановлено, що при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад. Встановлюються такі ранги посадових осіб місцевого самоврядування:

особам, які займають посади, віднесені до четвертої категорії, може бути присвоєно 9, 8 і 7 ранг;

особам, які займають посади, віднесені до п`ятої категорії, може бути присвоєно 11, 10 і 9 ранг;

особам, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг;

особам, які займають посади, віднесені до сьомої категорії, може бути присвоєно 15, 14 і 13 ранг.

Статтею 22 Закону №2493-III передбачено, що до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, після 04 липня 2001 року стаж державної служби підлягає збільшенню на тривалість роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону №2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Наведеним спростовуються висновок відповідачів у відзивах про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування може зараховуватися до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця, лише до 04 липня 2001 року.

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 14.11.1985 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 15.10.1996 (т.1 а.с.38-59), позивач працював на таких посадах:

з 09.09.1992 до 07.12.1992 на посаді спеціаліста ІІ-ї категорії відділу комунальної власності, роздержавлення та приватизації Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 07.12.1992 до 10.05.1993 на посаді спеціаліста І-ї категорії відділу зовнішньо-економічних зав`язків і формування СЕЗ Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 10.05.1993 до 04.11.1993 на посаді головного спеціаліста відділу розвитку міського господарства, формування комунальної власності та її приватизації Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 04.11.1993 до 06.09.1994 на посаді юриста-експерта відділу розвитку і реєстрації підприємництва Управління із соціально-економічного розвитку Одеського міськвиконкому;

з 06.09.1994 до 15.10.1996 позивач працював в Управлінні економіки територіального розвитку Виконкому Одеської міської ради;

з 22.07.1998 до 23.10.1998 на посаді в.о. начальника управління правового контроля Виконавчого комітету Одеської міської ради;

з 02.11.1998 до 05.05.1999 на посаді начальника юридичного відділу Одеського міськвиконкому;

з 05.05.1999 до 17.07.2000 на посаді начальника відділу контроля та аналізу ефективності використання часток і пакетів акцій;

з 02.01.2003 до 02.12.2005 на посаді завідуючого юридичним відділом Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської ради;

У відповідності із записами трудової книжки позивач НОМЕР_4 від 24.11.2011 (т.1 а.с.25-34) позивач працював на таких посадах:

з 18.11.2011 до 27.06.2013 на посаді заступника начальника відділу державних реєстраторів виконавчого комітету Одеської міської ради;

з 27.06.2013 до 20.06.2014 на посаді заступника директора адміністративно-господарського департаменту Одеської міської ради з надрового резерву;

з 01.10.2015 до 27.11.2023 на посаді заступника начальника та на посаді начальника міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, миколаївській та Херсонській областях, Автономній республіці Крим та м. Севастополі.

Окрім того, відповідно до записів трудових книжок позивача:

06.09.1994 позивачу присвоєно 11 ранг державної служби;

02.11.1998 позивачу присвоєно 10 ранг державної служби;

02.03.2003 позивачу присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

30.03.2003 позивач склав присягу посадової особи місцевого самоврядування;

25.01.2005 позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

27.06.2013 позивачу присвоєно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

З урахуванням наведених правових норм, періоди роботи позивача з 09.09.1992 до 15.10.1996, з 22.07.1998 до 23.10.1998, з 02.11.1998 до 17.07.2000, з 02.01.2003 до 02.12.2005, з18.11.2011 до 20.06.2014 та з 01.10.2015 до 27.11.2023 на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону №2493-III. підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

З огляду на встановлені обставини, помилковими є висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відсутність у позивача стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач має стаж роботи в органах місцевого самоврядування, який підлягає зарахуванню до стажу державної служби з 09.09.1992 до 15.10.1996, з 22.07.1998 до 23.10.1998, з 02.11.1998 до 17.07.2000, з 02.01.2003 до 02.12.2005, з18.11.2011 до 20.06.2014 та з 01.10.2015 до 27.11.2023, з 09.12.1992 по 01.05.2024.

Суд встановив, що станом на 01.05.2016 загальний стаж державної служби позивача становив 12 років, 2 місяці та 2 дні, з них в органах місцевого самоврядування 11 років 7 місяців та 7 днів.

Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01 травня 2016 року стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

За таких умов, відповідно до записів трудових книжок позивача, які безпосередньо досліджені судом, загальний стаж позивача на посадах органів місцевого самоврядування та на посадах державної служби складає:

20 років 9 місяців та 16 днів, в тому числі станом на 01.05.2016 12 років, 2 місяці та 2 дні, з них в органах місцевого самоврядування 11 років 7 місяців та 7 днів.

З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи, що на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» позивач досяг пенсійного віку; станом на 01.05.2016 мав не менше 10 років стажу державної служби та займав посаду, віднесену до категорій посад державної служби, а також станом на день звернення з заявою мав стаж державної служби понад 20 років, позивач набув право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII на підставі п.10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Доводи відповідачів про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001 не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №74 від 17.03.2025 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ЗУ №889 є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню

Щодо позовної вимоги про призначення пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати видані ГУ ДПС в Одеській області від 12.02.2025 року №50/15-32-10-02-12 та №51/15-32-10-02-12, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 Порядку №622, форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 (далі - Постанова №1-3) затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України №889-VIII Про державну службу пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу.

Такими довідками є: 1) про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); 2) про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); 3) про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу видано довідки про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 12.02.2025 року №50/15-32-10-02-12 та №51/15-32-10-02-12.

Форма вказаних довідок відповідає формам довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, затверджених Постановою №1-3 та містять відображення складових заробітної плати: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, надбавка за інтенсивність праці та щомісячна премія, за останнім місцем роботи на державній службі за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією.

На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що всі відображені в довідках види оплати праці є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому довідки, видані позивачу, мають братися відповідачем до уваги при призначенні та розрахунку розміру пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу».

Окремо суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1, належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивача про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у її переведенні на інший вид пенсії.

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).

Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заявлені безпідставно.

Такий підхід висловлений у постановах Верховного Суду від 24.05.2024р. у справі №460/17257/23, від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22, висновки викладені в яких підлягають обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, здійснюючи переведення, відповідач повинен врахувати довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.02.2025 №50/15-32-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах від 12.02.2025 №51/15-32-10-02-12, видані Головним управління ДПС в Одеській області, з метою встановлення заробітної плати для призначення пенсії.

Отже, враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем врахування до стажу державної служби періоди роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, зважаючи, що судом не встановлено необхідності у наданні позивачем додаткових доказів для підтвердження стажу державної служби, суд доходить висновку, що позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню шляхом:

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести з 10.03.2025 ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.02.2025 №50/15-32-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах від 12.02.2025 №51/15-32-10-02-12, виданих Головним управління ДПС в Одеській області.

Водночас, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію за віком згідно ст.37 Закону №3723-ХІІ, оскільки позивачу пенсія вже була призначена за Законом 1058-IV, а тому його можливо перевести на пенсію згідно з Законом №3723-ХІІ. Саме з такою заявою позивач і звертався до органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн згідно з квитанцією від 09.05.2025 №29 (т.1 а.с.14).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн, оскільки рішенням цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Керуючись ст.2, 72, 77, 78, 90, 120, 134, 139, 241-246, 258, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 №74 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести з 10.03.2025 ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.02.2025 №50/15-32-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах від 12.02.2025 №51/15-32-10-02-12, виданих Головним управління ДПС в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: Україна, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: 65012, м. Одеса, Одеська область, вул. Канатна, буд.83.

Суддя Дмитро БАБЕНКО