Справа № 158/1979/25
Суддя: Корецька В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/1979/25
Провадження № 2-а/0158/66/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 липня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Корецької В.В.
за участю секретаря Процик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці справу за адміністративним позовом громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі території України, -
в с т а н о в и в :
Адвокат Самолюк В.В., який діє в інтересах громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУ ДМС України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення.
Позовні вимоги мотивує тим, що 12.06.2025 року Кам`янка-Бузьким відділом ГУ ДМС України у Львівській області прийнято рішення про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 . У подальшому позивача було затримано та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.
Зазначає, що позивач раніше утримувався у Волинському ПТПІ з 09.04.2019 року по 14.01.2020 року та звільнений на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2020 року у зв`язку із внесенням застави, а відтак на підставі п. 18 ст. Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є таким, що тимчасово перебуває в Україні на законних підставах на період дії цих обставин.
Крім того вказує, що у період з 24.02.2022 року по 02.04.2022 року позивач брав активну участь в оборонні Києва та Київської області у складі ДФ №2 Білогородської сільської територіальної громади, а тому він може зазнати переслідування у країні його походження у разі його видворення, останньому буде загроза життю чи свободі.
З врахуванням наведеного просить визнати протиправним та скасувати рішення про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте 12.06.2025 року Кам`янка-Бузьким відділом ГУ ДМС України у Львівській області.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.07.2025 року відкрито провадження у даній справі.
10.07.2025 року від представника відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення про примусове видворення позивача прийнято правомірно.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Таджикистан.
Відповідно до листа Волинського ПТПІ від 27.06.2025 року, позивач утримувався у Волинському ПТПІ з 09.04.2019 року по 14.01.2020 року на підставі рішень Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2019 року, від 04.06.2019 року та відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2020 року звільнений, у зв`язку із внесенням застави.
12.06.2025 року Кам`янка-Бузьким відділом ГУ ДМС України у Львівській області прийнято рішення про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .
З вказаного рішення вбачається, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , з його слів, прибув на територію України 08.10.2019 року та до цього часу її межі не залишив, проживав без документів на право проживання (перебування) в Україні.
Таким чином, останній перебуває в Україні у статусі нелегального мігранта, не має постійного місця проживання та місця праці, не має родинних зв`язків в Україні та стабільного джерела доходів для свого існування.
Відповідно до частини 16 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Таким чином, позивач отримавши повідомлення про відмову у визнанні біженцем, всупереч вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» знову незаконно без документів перебуває на території України та вкотре добровільно не залишає її територію.
Таким чином, твердження представника позивача про те, що примусове видворення позивача до Республіки Таджикистан порушує принцип «nonrefoulement» (невислання біженців) через реальну загрозу життю та свободі останнього суд розцінює критично, оскільки остаточний статус громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 був визначений судовим рішенням, що набрало законної сили, про відмову в статусі біженця.
Крім того, твердження представника позивача про участь позивача в добровольчих формуваннях та про його проукраїнську позицію жодним чином не спростовують та не скасовують встановлені відповідачем порушення правил перебування іноземця в Україні щодо його нелегального перебування, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звяльняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.
Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 10.10.2019 року у справі №2340/2910/18.
Разом з тим, суду не надані будь-які докази того, що позивач починаючи із 12.09.2022 року звертався у суміжні країни чи будь-які інші країни для отримання візи та намагався якимось чином залишити територію України чи йому вчинялись перешкоди у виїзді з України.
Поряд з цим, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 12.06.2025 за ч. 2 ст. 203 КУпАП позивач проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.
Тобто, дії позивача порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП - перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
За встановлених судом обставин, зважаючи на те, що позивач протягом багатьох років знаючи про своє нелегальне та незаконне перебування в Україні, знаючи про обов`язок залишити межі України згідно законодавства, не мав і не має наміру в подальшому залишати територію України, суд приходить до переконання про наявність достатніх та обгрунтованих підстав вважати, що позивач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.
За приписами статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які отримали повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що втратили або позбавлені статусу біженця або додаткового захисту і не використали права на оскарження таких рішень, а також особи, які отримали повідомлення про відхилення скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використали права на його оскарження до суду, особи, які отримали рішення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, повинні добровільно повернутися в країну походження або третю країну в установлений строк, якщо вони не мають інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

У разі прийняття рішення про добровільне повернення іноземцю та особі без громадянства, зазначеним у частинах першій і другій цієї статті, видається довідка про особу, яка добровільно повертається. Зазначена довідка є підставою для тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України на строк до завершення процедури добровільного повернення. У разі завершення процедури добровільного повернення така довідка вилучається або визнається недійсною.

Строк здійснення процедури добровільного повернення не повинен перевищувати 60 днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2012 № 179 затверджено Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення. Дія цього Порядку поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які отримали повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Пунктом 5 вказаного Порядку встановлено, що іноземець та особа без громадянства, яка має намір добровільно повернутися, або її законний представник особисто подає територіальному органу ДМС письмову заяву.

При матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач, отримавши повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подавав особисто відповідачу заяву про намір добровільно повернутися.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, суд враховує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами правомірності винесеного 12.06.2025 року рішення відповідача про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .

Таким чином, підстави позову, на які посилається позивач (його представник), не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч. ч. 1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , оскільки останній, отримавши повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не залишив межі території України. При цьому, жодного доказу на підтвердження законності перебування на території України позивачем та його представником не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки рішення відповідача є законним, тобто прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 288 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні адміністративного позову громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі території України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Самолюк Василь Васильович, адреса: м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 2, Волинської області.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, адреса: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька