Справа № 260/11188/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/11188/23 пров. № А/857/14018/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Запотічного І. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Калинич Я.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 14 год. 58 хв. 10 березня 2025 року, повне судове рішення складено 10 березня 2025 року, у справі № 260/11188/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

28.12.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.10.2023:

- № 0481430/2019-2412-0713- НОМЕР_1 , яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік у сумі 131 956,94 грн.;

- № 0-0713-UA0093757, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 рік у сумі 136 903,04 грн.;

- № 0-0713-UA0093757, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік у сумі 94 864,77 грн.;

- № 0-0713-UA0093757, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем .- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік у сумі 67 828,31 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено використання позивачем як фізичною особою-підприємцем, у 2019, 2020, 2021, 2022 податкових (звітних) періодах об`єкт нерухомого майна будівлі, лісопильного цеху під літерою Н, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3181,6 м2 за його функціональним призначенням, а саме стругальне та лісопильне виробництво, оскільки лісопильне та стругальне виробництво є діяльністю, яка не може здійснюватися суб`єктом господарювання одноособово. Суд першої інстанції вказав, що у податкових деклараціях платника єдиного податку за 2019-2020 роки, позивач зазначив видом підприємницької діяльності у звітному періоді: 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Суд першої інстанції зазначив, що акт обстеження комісії Тересвянської селищної ради від 23.03.2024 складений 26 березня 2024 року, та може підтверджувати відповідний факт лише на дату обстеження, однак не у періоди з 2019-2022 роки. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано жодних належних документів, які підтверджували його діяльність по КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не надав доказів використання спірних будівель в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі позивач не має.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року та позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що навіть у період, коли основним видом господарської діяльності у позивача був код КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, позивач також здійснював господарську діяльність і за кодом КВЕД 16.10. лісопильне та стругальне виробництво. Скаржник вказує, що позивач, як фізична особа-підприємець, з метою виробництва продукції пиломатеріалів та виробів з деревини, придбавав круглі лісоматеріали різних порід деревини також і від державних лісогосподарських підприємств, приймаючи участь у біржових аукціонах з продажу необробленої деревини, для чого повинен був мати основний вид діяльності на КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Скаржник зазначає, що як фізична особа-підприємець здійснює господарську діяльність з виконання робіт (надання послуг) з розпилювання та стругання деревини, тобто лісопильного та стругального виробництва, у спірній будівлі з використанням наявного у ній виробничого обладнання. Скаржник звертає увагу, що змістом акта обстеження від 26.03.2024 чітко зафіксовано, що господарська діяльність з лісопильного та стругального виробництва у будівлі лісопильного цеху по АДРЕСА_1 , здійснювалася позивачем постійно у період належності будівлі йому на праві власності.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що застосування підпункту «є» підпункту266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Зазначає, що вид діяльності КВЕД 16.10 «Лiсопильне та стругальне виробництво» зареєстровано ФОП ОСОБА_1 , як основний 29.06.2023, що інформацією з Інформаційно-комунікаційних систем органів ДПС, а також Витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.06.2023, на який посилається позивач, з якого вбачається, що вид діяльності позивач змінив 29.06.2023. Вважає, що позивачем не надано жодних належних документів, які б підтверджували його діяльність по КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.10.2004, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Видами діяльності ОСОБА_1 згідно з копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.06.2023 року, є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна «нежитлова будівля, будівля лісопильного цеху», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3181,6 м2 (нежитлова нерухомість, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28657389), у спірний період з 01.01.2019 по 30.11.2022, перебував у власності ОСОБА_1 .

Податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Закарпатській області від 23.10.2023 ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості:

- №0481430/2019-2412-0713- НОМЕР_1 за 2019 рік у сумі 131 956,94 грн.;

- №0-0713-UA0093757 за 2020 рік у сумі 136903,04 грн.;

- №0-0713-UA0093757 за 2021 рік у сумі 94864,77 грн.;

- №0-0713-UA0093757 за 2022 рік у сумі 67828,31 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

За положеннями підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, в редакції чинній до 23.05.2020, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно з підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, який набрав чинності 23.05.2020, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, з травня 2020 року для застосування преференції, визначеної підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, такий об`єкт нерухомості має одночасно відповідати сукупності ознак: - будівля має відповідати (бути класифікована) групі «Будівлі промислові та склади» (код 125) ДК 018-2000; - будівля має використовуватися суб`єктом господарювання з відповідним видом діяльності протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у його господарській діяльності; - будівля протягом звітного (податкового) періоду не має бути здана в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в спірному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Так, промисловість у розумінні економічної теорії - це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Згідно із Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, чинний на час виникнення спірних правовідносин, будівлі промислові (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промислові».

Цей клас включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням; 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Водночас, сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме будівлі промисловості з травня 2020 року перестала бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Разом з тим, буквальний аналіз пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції до травня 2020 року дозволяє дійти висновку про те, що нерухомість мала бути класифікована як «будівлі промисловості». При цьому законодавець використав прислівник «зокрема», який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), та не встановлював жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, віднесення об`єкта нерухомого майна «нежитлова будівля, будівля лісопильного цеху», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 3181,6 м2 (нежитлова нерухомість, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28657389) до будівель промисловості відповідач не заперечує.

Земельна ділянка, на якій розміщена будівля лісопильного цеху, літера Н, загальною площею 3181,6 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,7853 га, кадастровий номер :03:005:0427, по АДРЕСА_1 , має цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ 11.02.), що відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, оброни та іншого призначення, що також є підтвердженням функціонального призначення будівлі та її належності до класу промислових будівель.

Водночас, спірним є використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), оскільки позивач з 12.06.2013 по 28.06.2023 мав зареєстрований основний вид діяльності - КВЕД 46.73 «оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням» (секція G), який не класифікується у секціях B F КВЕД ДК 009:2010.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що ОСОБА_1 з 08.10.2004 зареєстрований як фізична особа-підприємець, і здійснює підприємницьку діяльність постійно.

Видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у різні періоди були код КВЕД 16.10. лісопильне та стругальне виробництво та код КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, необхідність наявності основного виду діяльності на КВЕД 46.73 була зумовлена тим, що позивач, як фізична особа-підприємець, здійснюючи господарську діяльність з лісопильного та стругального виробництва, придбавав круглі лісоматеріали різних порід деревини, після чого розпилював, обробляв деревину за допомогою верстатів у будівлі лісопильного цеху по АДРЕСА_1 , виготовляв пиломатеріали обрізні (дошка, брус), після чого здійснював продаж вже виготовленої продукції, серед іншого іноземним фірмам.

На підтвердження вказаного до матеріалів справи долучені копії: акта виконання робіт № 37/643/2кв-де/2021 від 16.04.2021, складеного між ФОП ОСОБА_1 та Товарною біржою «Закарпатська Універсальна Товарно-Сировинна біржа» про проведення електронних торгів з продажу ресурсів необробленої деревини; договорів купівлі-продажу №1/2020 від 01.01.2020, укладеного між ТОВ «КАРПАТ УСПІХ» (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) про купівлю круглих лісоматеріалів з різних порід деревини. Загальна вартість товарів становить 3 000 000 грн; від 01.05.2021 № 1/2021, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та фірмою Dservice Yungary Kft., Угорщина про купівлю пиломатеріалів обрізних, необрізних з хвойних порід, паливний брикет з різних видів сировини.

Також до матеріалів справи долучено скан-копії договорів про надання у спірний період послуг з розпилювання та стругання деревини, по струганню дошки і рейки, по розпилюванню дошки необрізної на дранку, відповідно до умов яких позивач як Виконавець надавав послуги та виконував роботи з виготовлення: розпилювання та стругання деревини.

Зазначене, на переконання суду апеляційної інстанції, підтверджує факт використання будівлі лісопильного цеху під літерою Н, що знаходиться за адресою Закарпатська область, Тячівський район, селище міського типу Тересва, вулиця Заводська, будинок 1 «Н», загальною площею 3181,6 м2 у спірних податкових звітних періодах за цільовим призначенням, у здійсненні позивачем такого виду діяльності, як лісопильне та стругальне виробництво.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині щодо не можливості здійснювати суб`єктом господарювання одноособово таку діяльність як лісопильну та стругальну, то суд апеляційної інстанції такі оцінює як необґрунтовані, оскільки суд не аналізував технічних процес такої діяльності за наслідками якого зробив відповідні висновки. Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що сучасні технології та технічний прогрес надають можливість людині керувати машинами, не приймаючи особистої фізичної участі у розпилюванні та струганні лісоматеріалів. Окрім того, підприємець не позбавлений можливості укладати цивільно-правові угоди для реалізації підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що належне позивачу нерухоме майно (будівля лісопильного цеху, літера Н, загальною площею 3181,6 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 ) у спірний період використовувалася ним за призначенням у господарській діяльності (у переробній промисловості), тому враховуючи приписи пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України контролюючий орган помилково відніс належну позивачу нежитлову будівлю до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Щодо судового збору, то відповідно до приписів статті 139 КАС України, такий слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 260/11188/23 скасувати та позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.10.2023: № 0481430/2019-2412-0713- НОМЕР_1 , №0-0713- UA0093757; № 0-0713-UA0093757;№ 0-0713-UA0093757.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 315 грн. (чотири тисячі триста п`ятнадцять гривень) 53 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №285Т0055YJ від 22.12.2023, та 6 473 грн. (шість тисяч чотириста сімдесят три гривні) 30 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №72734890 від 08.04.2025.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний