Справа № 160/10713/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
11.04.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
29.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець. Посилаючись на норми підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідач стверджує, що фізична особа може вважатись сільськогосподарським товаровиробником лише за умови її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця. Оскільки позивач не має такого статусу, на неї не може розповсюджуватись пільга, передбачена для сільськогосподарських товаровиробників.
Згідно з положеннями ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля загальною площею 1261 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 17.03.2025 винесено:
Вказані податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 20.03.2025.
Відповідно до експертного висновку АСІ №2320809 від 27.07.2023, вказана будівля має код 1271.9 та відноситься до «Будівель сільськогосподарського призначення» за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000.
Позивач є членом Фермерського господарства «Нінель», яке зареєстровано за адресою знаходження спірного нерухомого майна. Згідно з повідомленням форми №20-ОПП, поданим ФГ «Нінель» 03.03.2020, вказана нежитлова будівля використовується ним як складське приміщення.
Згідно з обліковими даними, наданими відповідачем, та відсутністю заперечень з боку позивача, ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Предметом спору у даній справі є наявність у позивача права на пільгу зі сплати вказаного податку, передбачену підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Згідно з п.п. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній у спірних періодах) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для застосування передбаченої нею пільги необхідна наявність сукупності таких умов:
Власником нерухомого майна є сільськогосподарський товаровиробник (юридична або фізична особа).
Нерухоме майно (будівля, споруда) віднесене до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000.
Таке майно не здається його власником в оренду, лізинг, позичку.
Сторонами не заперечується, що спірний об`єкт нерухомості належить до відповідного класу будівель та не надається в оренду, лізинг чи позичку. Таким чином, ключовим питанням у цій справі є визначення того, чи є позивач, як фізична особа, сільськогосподарським товаровиробником у розумінні податкового законодавства для цілей застосування вказаної пільги та чи належить вказане майно до майна сільськогосподарського товаровиробника.
Відповідно до п. 14.1 ст. 14 ПК України, у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні. Це означає, що терміни, визначені у статті 14 ПК України, є спеціальними та мають пріоритетне застосування для регулювання податкових відносин.
Підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній у 2023-2024 роках, після внесення змін Законом України № 1914-ІХ від 30.11.2021) встановлено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Таким чином, для цілей оподаткування, в тому числі податком на нерухоме майно, до сільськогосподарських товаровиробників, які є фізичними особами, належать виключно ті особи, які зареєстровані у встановленому законом порядку як фізичні особи підприємці.
Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець. Отже, вона не відповідає визначенню «сільськогосподарський товаровиробник», наданому у п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
Оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні ПКУ, перша обов`язкова умова для застосування пільги, передбаченої п.п. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПКУ, не виконується. Відповідно, належне їй на праві власності нерухоме майно не може вважатися «будівлею сільськогосподарського товаровиробника» та є об`єктом оподаткування на загальних підставах.
Той факт, що позивач є членом фермерського господарства, не надає їй автоматично статусу сільськогосподарського товаровиробника як фізичній особі в розумінні податкового законодавства, а зазначеному нерухомому майну ознаки належності до сільськогосподарського товаровиробника.
Відповідно до ст.19 Закону України Про фермерське господарство до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити будівлі, споруди, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
Крім того, ч.1 ст.22 Закону України Про фермерське господарство встановлено, що фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, нерозподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання.
В матеріалах справи містяться наказ та акти передачі нерухомого майна до складу цілісного майнового комплексу фермерського господарства Нінель.
В акті приймання-передачі від 07.01.2019 зазначено про передачу будівлі свинарника-відгодувальника належного ОСОБА_1 до складу цілісного майнового комплексу фермерського господарства Нінель.
Суд зауважує, що сам по собі Акт приймання-передачі є документом, який лише підтверджує фізичний факт переміщення майна від однієї особи до іншої. Він не є правовстановлюючим документом, тобто він не створює і не передає право власності на нерухомість. Він може бути лише додатком до основного документа (договору, рішення зборів тощо).
З зазначених наказу та акту неможливо встановити перехід права власності або умови передачі вказаного майна від позивача у користування фермерського господарства.
Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Позивачем не надано доказів реєстрації переходу права власності або іншого речового права на об`єкт нерухомого майна позивача.
З урахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що нерухоме майно (свинарник-відгодувальник) належить позивачу, а доказів передачі його і умов такої передачі іншим особам відсутні.
Тобто позивач не є фізичною особою-підприємцем, а отже сільськогосподарським товаровиробником, не зареєстровано передачу права на майно позивача сільськогосподарському товаровиробнику у встановлений законом спосіб.
Отже, з урахуванням того, що позивач не підпадає під ознаки п. 14.1 ст. 14 ПК України адже не є фізичною-особою підприємцем, а факт передачі права на нерухоме майно сільськогосподарському товаровиробнику відсутній, то і підстави вважати, що у спірних правовідносинах позивач мав право на податкову пільгу з податку на нерухоме майно відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, нараховуючи позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 та 2024 роки та не застосовуючи пільгу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваних рішень.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко