Справа № 140/4058/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4058/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 14.03.2025 №52 про відмову у призначенні пенсії по віку; зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити пенсію позивачу відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем 14.03.2025 прийнято рішення №52 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, яке обґрунтоване тим, що станом на 01.01.1993 період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 09 місяці 14 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку передбаченого статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто період проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить менше трьох років.

Зазначає, що основним документом, що підтверджує право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796-ХІІ), є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке і засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, а тому має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ для осіб, які постійно проживають та постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення, в тому числі і право на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Щодо навчання у Володимир-Волинському педагогічному училищі імені А. Ю. Кримського із 01.09.1986 по 28.06.1990, зазначає, що лише в березні 1988 року вона була забезпечена гуртожитком, тому до 06.03.1988 була зареєстрована та проживала в селі Добре Камінь-Каширського району Волинської області.

Також вказує про канікули, які були під час навчання та проводила також у вказаному населеному пункті.

Отож, загалом у селі Добре постійно проживала з 09.01.1971 по 06.03.1988, з 06.07.1990 по 23.08.1990, з 10.09.1990 по цей час, тобто 4 роки 4 місяці 18 днів, що підтверджується і довідкою, виданою органом місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, уважає рішення ГУ ПФУ в Харківській області протиправним та необґрунтованим, у зв`язку із чим просить позов задовольнити (арк. спр. 1-2).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 17).

Представник ГУ ПФУ в Харківській області у відзиві від 30.04.2025 №2000-0805-8/65828 позовні вимоги не визнала та свої заперечення мотивувала тим, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1990 згідно з довідкою від 24.02.2025 № 153/01- 07/25, оскільки місце розташування навчального закладу не відноситься до територій радіоактивного забруднення.

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення, а тому просить у задоволені позову відмовити (арк. спр. 20-21).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 29.03.1994 (арк. спр. 14).

Позивач 07.03.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 55 Закону № 796-XII.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Харківській області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так за результатами розгляду документів, доданих до заяви, період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 2 роки 9 місяців 14 днів.

Не зараховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1990 згідно з довідкою від 24.02.2025 №153/01-07/25, оскільки місце розташування навчального закладу не відноситься до територій радіоактивного забруднення.

Відтак, проживання не менше 3 років станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не доведено, про що 14.03.2025 прийнято рішення №52 (арк. спр. 5).

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 14.03.2025 №52 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Підпунктом п`ятим пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Порядок №22-1) передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону №796-ХІІ встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту п`ятого Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Разом з цим, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551), передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при вирішенні даної справи.

Судом встановлено, що позивачу 29.03.1994 видано посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) потерпів(ла) від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ (арк. спр. 14).

Разом з тим, довідкою, виданою Виконавчим комітетом Камінь-Каширської міської ради від 06.02.2025 №54 та витягом з погосподарської книги №1 за 1986-1990 роки, підтверджується факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 з 09.01.1971 по 06.03.1988, з 06.07.1990 по 23.08.1990, з 10.09.1990 по даний час в селі Добре Камінь-Каширського району Волинської області (арк. спр. 8-9).

Так, село Добре Камінь-Каширського району Волинської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Судом встановлено, що в період з 01.09.1986 по 28.06.1990 ОСОБА_1 навчалась у Володимир-Волинському педагогічному училищі імені А. Ю. Кримського на денній формі навчання, що підтверджується довідкою від 24.02.2025 №153/01-07/25 виданою Володимирським фаховим коледжем імені Агатангела Кримського Волинської обласної ради (арк. спр. 10).

Пенсійним органом, із наданих до заяви документів, враховано вказану довідку органу місцевого самоврядування та підтверджено факт проживання та роботи позивача на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 02 роки 09 місяці 14 днів.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що навчаючись у Володимир-Волинському педагогічному училищі імені А. Ю. Кримського у період канікул, який зазначений у довідці від 24.02.2025 №153/01-07/25 (з 12.01.1987 по 25.01.1987, липень серпень 1987, з 11.01.1988 по 24.01.1988, липень серпень 1988, 09.01.1989 по 22.01.1989, липень серпень 1989 та з 08.01.1990 по 21.01.1990), перебувала в селі Добре Камінь-Каширського району. Також зазначає, що гуртожитком вона була забезпечена лише з 06.03.1988 року та до цієї дати була зареєстрована та проживала у вказаному селі.

Суд констатує, що зарахування позивачці до стажу періоду перебування на канікулах в селі Добре не гуртуються на правильному застосуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки Закон № 796-ХІІ передбачає необхідність фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі №500/551/23.

Суд висновує, що постійне місце роботи/навчання на денній формі нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживанням, відтак період навчання позивача у Володимир-Волинському педагогічному училищі імені А. Ю. Кримського (місто Володимир) спростовують факт постійного її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період.

Наведене узгоджується із постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №140/6243/24, від 05.12.2024 у справі №140/2714/24, від 01.05.2025 у справі №140/13002/24 та інших.

Також суд зауважує, що відстань між містом Володимир та селом Добре Камінь-Каширського району становить понад 120 кілометрів, що унеможливлює у 1986-1990 роках здійснювати щоденні переміщення позивача, між вказаними населеними пунктами, задля навчання.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою (навчанням) на цій території.

При цьому в контексті обставин цієї справи, суд також враховує, що оскільки навчання зазвичай є тривалим періодом, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такий період може бути прирівняний до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і врахований під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що він (період навчання) безпосередньо проходив в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23.

Суд констатує, що з наявних матеріалів справи не прослідковується факт проходження позивачем навчання на території радіоактивного забруднення, тому вказаний період не підлягає зарахуванню до перебування особи на території радіоактивного забруднення.

Відтак, як констатовано судом, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту постійного проживання та (або) її роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В сукупності наведеного та з урахуванням встановлених обставин справи і наведених норм чинного законодавства України із застосуванням останньої практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позивач не підтвердила належними письмовими доказами своє проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, відтак не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що, рішення відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №25 від 06.03.2025 є правомірним, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання вчинити дії необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович