Справа № 240/27637/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27637/23 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

22 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі також - Управління, ГУ ДПС, відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми "Ф" від 22 березня 2019 року № 11737-53 про визначення ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 39294,38 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано складену Головним управлінням ДФС у Житомирській області податкову вимогу форми "Ф" від 22 березня 2019 року № 11737-53 про нарахування ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 6611,33 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в чстині відмови у задоволенні позову, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2019 року ГУ ДПС було сформовано податкову вимогу форми "Ф" № 11737-53, згідно з якою ОСОБА_1 визначено до сплати податковий борг в сумі 39 294,38 грн., з яких: 33 121,84 грн. основний борг, 2 432,37 грн. штрафні (фінансові) санкції, 3 740,17 грн. пеня.

При цьому, як вбачається з доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву зведеного розрахунку податкового боргу, останній складається з сум заборгованостей по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та військовому збору, а також нарахованих штрафних санкцій і пені, що підтверджується таким чином:

1) військовий збір:

- податкова декларація № від 27 квітня 2017 року задекларовано зобов`язання в сумі 757,82 грн., сплачено 754,73 грн., заборгованість 3,09 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2017 року штрафна санкція в сумі 151,49 грн., не сплачена;

- податкова декларація № 4276 від 27 квітня 2018 року задекларовано зобов`язання в сумі 1 231,68 грн., не сплачено.

Всього по військовому збору: основне зобов`язання 1 234,77 грн., штрафна санкція 151,49 грн.

2) податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування:

- податкова декларація № від 28 квітня 2015 року задекларовано зобов`язання в сумі 7 512,83 грн., сплачено 7 074,04 грн., заборгованість 438,79 грн.;

- податкова декларація № від 29 квітня 2016 року задекларовано зобов`язання в сумі 7 574,38 грн., не сплачено;

- податкова декларація № від 27 квітня 2017 року задекларовано зобов`язання в сумі 9 093,78 грн., не сплачено;

- податкове повідомлення-рішення № від 06 грудня 2017 року штрафна санкція в сумі 2 280,88 грн., не сплачена;

- податкова декларація № 4276 від 27 квітня 2018 року задекларовано зобов`язання в сумі 14 780,12 грн., не сплачено.

Всього по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування: основне зобов`язання 31 887,07 грн., штрафна санкція 2 280,88 грн.

3) пеня відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (далі ПК України) в сумі 3 740,17 грн.

Не погоджуючись з податковою вимогою форми "Ф" № 11737-53 від 22 березня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що штрафні санкції в загальній сумі 2 432,37 грн. та пеня в сумі 3 740,17 грн. безпідставно були визначені Управлінням як податковий борг, тобто несплачене узгоджене грошове зобов`язання, та включені до податкової вимоги № 11737-53 від 22 березня 2019 року, у зв`язку із чим позовні вимоги щодо визнання її протиправною і скасування в цій частині підлягають задоволенню.

Також суд дійшов висновку, що Управлінням безпідставно включено до податкової вимоги №11737-53 від 22 березня 2019 року податковий борг ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік по податковій декларації № від 28 квітня 2015 року в сумі 438,79 грн., внаслідок чого позовні вимоги про визнання її протиправною і скасування в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, беручи до уваги дату формування спірної податкової вимоги - 22 березня 2019 року, самостійно задекларовані ОСОБА_1 у податкових деклараціях за 2015 2017 роки (податкові декларації № від 29 квітня 2016 року, № від 27 квітня 2017 року та № 4276 від 27 квітня 2018 року), суд дійшов висновку, що податкові зобов`язання з військового збору в сумі 1 234,77 грн. та податку на доходи фізичних осіб в сумі 31 448,28 грн. відповідно до підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 54.1 статті 54, пункту 56.11 статті 56, пункту 59.1 статті 59 ПК України є узгодженими, не підлягають оскарженню та у зв`язку з несплатою (неповною сплатою) правомірно були включені податковим органом до податкової вимоги № 11737-53 від 22 березня 2019 року.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їхні права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їхніх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Як передбачено пунктом 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (пункт 164.1 статті 164 ПК України).

Відповідно до підпунктів 1.1 - 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Разом з тим, підпункти 16.1.3 та 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлюють, що платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В пунктах 36.1 - 36.3 статті 36 ПК України закріплено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України).

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПК України).

В підпункті 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено визначення поняття податкової вимоги, якою є письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно ж із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом пунктів 59.1, 59.3 - 59.5 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Водночас, відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Доводи позивача про те, що він не отримував податкову вимогу форми "Ф" № 11737-53 від 22 березня 2019 року спростовуються тим, що за результатами розгляду справи №240/9272/23 Житомирський окружний адміністративний суд ухвалив рішення від 23 серпня 2023 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року та постановою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року, а отже набрало законної сили, яким позов ГУ ДПС до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості в сумі 62 721 грн. (за результатами декларування ОСОБА_1 своїх зобов`язань за 2016 2021 роки) задоволено.

При цьому, у вказаних рішеннях суди констатували, що на підтвердження отримання ОСОБА_1 вказаної вимоги податковим органом подано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 301, з якого встановлено, що воно отримано 01 квітня 2019 року особисто "Матюшенко", що також підтверджено підписом працівника відділення поштового зв`язку, а тому суд не приймає до уваги твердження боржника про те, що податкову вимогу № 11737-53 від 22 березня 2019 року він не отримував.

Аналогічна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявна і в матеріалах даної справи №240/27637/23.

Жодних інших доказів, які б спростовували наведене, учасниками справи не подано.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, обставина отримання ОСОБА_1 01 квітня 2019 року спірної податкової вимоги № 11737-53 від 22 березня 2019 року при розгляді даної справи доказуванню не підлягає, а доводи апеляційної скарги позивача вказаного висновку не спростовують.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності податкової вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає, що до податкової вимоги №11737-53 від 22 березня 2019 року, окрім іншого, включено самостійно задекларовані ОСОБА_1 податкові зобов`язання з військового збору та податку на доходи фізичних осіб по наступним податковим деклараціям:

1) податкова декларація № від 27 квітня 2017 року:

- військовий збір: задекларовано - 757,82 грн., сплачено - 754,73 грн., заборгованість - 3,09 грн.;

- податок на доходи фізичних осіб: задекларовано - 9 093,78 грн., не сплачено, заборгованість - 9 093,78 грн.;

2) податкова декларація № 4276 від 27 квітня 2018 року:

- військовий збір: задекларовано - 1 231,68 грн., не сплачено, заборгованість - 1 231,68 грн.;

- податок на доходи фізичних осіб: задекларовано - 14 780,12 грн., не сплачено, заборгованість - 14 780,12 грн.;

3) податкова декларація № від 29 квітня 2016 року:

- податок на доходи фізичних осіб: задекларовано - 7 574,38 грн., не сплачено, заборгованість - 7 574,38 грн.;

4) податкова декларація № від 28 квітня 2015 року:

- податок на доходи фізичних осіб: задекларовано - 7 512,83 грн., сплачено - 7 074,04 грн., заборгованість - 438,79 грн.;

Всього: по військовому збору - 1 234,77 грн., по податку на доходи фізичних осіб - 31 887,07 грн.

Виходячи з приписів підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно положень пункту 179.7 статті 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Водночас, законність заявлення податковим органом до стягнення визначених у податкових деклараціях № від 27 квітня 2017 року та № 4276 від 27 квітня 2018 року сум податкових зобов`язань встановлена і рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі № 240/9272/23, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року.

Отже, беручи до уваги дату формування спірної податкової вимоги - 22 березня 2019 року, самостійно задекларовані ОСОБА_1 у податкових деклараціях за 2015 2017 роки (податкові декларації № від 29 квітня 2016 року, № від 27 квітня 2017 року та № 4276 від 27 квітня 2018 року), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкові зобов`язання з військового збору в сумі 1 234,77 грн. та податку на доходи фізичних осіб в сумі 31 448,28 грн. відповідно до підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 54.1 статті 54, пункту 56.11 статті 56, пункту 59.1 статті 59 ПК України є узгодженими, не підлягають оскарженню та у зв`язку з несплатою (неповною сплатою) правомірно були включені податковим органом до податкової вимоги № 11737-53 від 22 березня 2019 року.

Крім того, є безпідставними посилання апелянта на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у справі №240/5055/18, оскільки у вказаній справі предметом розгляду була податкова заборгованість у розмірі 38 855,79 грн та підставою відмови у задоволенні стягнення такої заборгованості була відсутність належним чином вручення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги від 23.10.2015 № 1280-06, які, в свою чергу, не є предметом розгляду цієї справи. У наведеній справі не надавалась оцінка правомірності чи протиправності стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за 2016, 2017 роки.

Також з спірної податкової вимоги вбачається, що загальна сума податкового боргу платника податків по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатми річного декларування (за кодом класифікації доходів бюджету 11010500) станом на 21.03.2019 становить 39294,38 грн, у т.ч. основні платежі 33121,84 грн, штрафні (фінансові) санкції 2432,37грн, пеня 3740,17 грн.

Щодо доводів апелянта про не конкретизацію в податковій вимозі періоду за який проведено розрахунок боргу, слід зазначити наступне.

Законом України № 1914-IX від 30.11.2021 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» абзац перший пункту 59.3 статті 59 викладено у такій редакції:

«Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання».

Аналогічні приписи містяться у пункті 1 розділу IV Порядку надсилання (вручення) податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 «Про затвердження Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків», редакція якого діє з 09.08.2022 датою набрання чинності Наказу Міністерства фінансів № 196 від 12.07.2022 «Про затвердження змін до Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків».

Тобто, на момент складання податкової вимоги № 11737-53 форми «Ф» від 22 березня 2019 року про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 наведені вище норми ПК України та Порядку не містили такої умови.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції помилково визначено правовий статус позивача як адвоката, який провадить незалежну професійну діяльність, то слід зазначити, що таке формулювання не може бути підставою для задоволення позову, що фактично звільняє платника від обов`язку сплати податкового боргу. Це питання стосується порядку та способу виконання рішення та може бути відкориговане судом у встановленому порядку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо частвокого задоволення позову.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.