Справа № 420/14545/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 липня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Подобіної О.М.,

за участю

представника відповідача Волкова А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №420/14545/24 за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням суду від 16.09.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 вирішено задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Зобов`язати Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 03 серпня 2020 року індексації-різниці грошового забезпечення, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Зобов`язати Військовий інститут Київського національного університету імені Тараса Шевченка нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 03 серпня 2020 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 у фіксованій величині 4051,15 грн в місяць, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

04.07.2025 до суду від представника відповідача Військового інституту Київського Національного Університету імені Тараса Шевченка надійшла заява (вх. №68178/25), в якій просить відстрочити виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі № 420/14545/24 строком на один рік з дня постановлення ухвали.

В обґрунтування представник відповідача зазначив, що з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі № 420/14545/24 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року по справі № 420/14545/24 Військовим інститутом було направлено клопотання від 18.02.2025 №508/726 до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання дозволу на виконання вказаних рішень суду першої та апеляційної інстанції. Вказане клопотання від 18.02.2025 №508/726 (вх. № 1499 від 19.02.2025) задоволено не було, згода на виконання рішення суду не надана, що підтверджується відповідною відміткою на копії клопотання. Дозвіл на виконання судових рішень по справі № 420/14545/24 було надано ІНФОРМАЦІЯ_1 03.04.2025, що підтверджується відповідною відміткою на копії клопотання від 02.04.2025 №508/1351 (вх. № 2901 від 03.04.2025). Враховуючи вищевикладене у Військового інституту відсутня можливість виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі № 420/14545/24 стосовно ОСОБА_1 з незалежних від Військового інституту обставин.

Ухвалою суду від 11.07.2025 прийнято заяву (вх. №14545/25 від 04.07.2025) представника відповідача Військового інституту Київського Національного Університету імені Тараса Шевченка про відстрочення виконання рішення суду до розгляду та призначено судове засідання з розгляду заяви на 21 липня 2025 року об 14 год 10 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №23 (2-й поверх).

16.07.2025 суд ухвалив клопотання представника відповідача Військового інституту Київського Національного Університету імені Тараса Шевченка (вх. №ЕС/71708/25 від 15.07.2025) про здійснення розгляду заяви про відстрочення виконання рішення суду у справі №420/14545/24 в режимі відео конференції задовольнити; допустити представника відповідача Військового інституту Київського Національного Університету імені Тараса Шевченка до участі у засіданні, призначеному на 21 липня 2025 року об 14 год 10 хв, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

У судовому засіданні заявник просив заяву задовольнити та відстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч.3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми висновується, що стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Інститут розстрочення та відстрочення виконання рішення суду впроваджений саме з метою забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

У постанові від 06.12.2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Як вказано у заяві, з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі №420/14545/24 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року по справі №420/14545/24, Військовим інститутом було направлено клопотання від 18.02.2025 №508/726 до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання дозволу на виконання вказаних рішень суду першої та апеляційної інстанції.

Дозвіл на виконання судових рішень по справі №420/14545/24 було надано ІНФОРМАЦІЯ_1 03.04.2025.

При цьому суд зазначає, що наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан не є тією виключною обставиною, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд зазначає, що надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів позивача.

Також судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. І саме Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

З розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення Військовий інститут на квітень 2025 року за № 6 ОСОБА_1 визначено суму 144116 грн. (датований: 17.04.2025).

Військовим інститутом сформована основна заявка-розрахунок 08.05.2025 №18/1311 на фінансування та виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення на травень 2025 року та №18/1517 від 03.06.2025 на червень 2025 року. Однак кошті до цього часу отримано не було.

При цьому суд у рішенні зобов`язав відповідача не тільки нарахувати індексацію грошового забезпечення, а й виплатити її, тому, на переконання суду, заява відповідача про відстрочення виконання рішення позбавляє позивача права на отримання таких коштів.

Водночас відсутність на рахунках боржника коштів не є тією виключною підставою (непереборною обставиною), з якою законодавець пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Між тим, невиконання відповідачем рішення суду не є підставою для відстрочення його виконання.

Суд також враховує п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про відстрочення виконання рішення суду у справі №420/14545/24 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 248, 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви (вх. №68178/25 від 04.07.2025) Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі №420/14545/24 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА