Справа № 300/6294/24
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 липня 2025 р. Справа № 300/6294/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення старшого ІПС 4 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України через пункт пропуску ППр "Могилів-Подільський-Отач" МП-1935 ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 відкрито провадження у даній справі №300/6294/24.

16.09.2024 представником Військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що під час перевірки документів, наданих позивачем та його дружиною для перетину державного кордону України та в ході проведення співбесіди з вищевказаними особами, було встановлено фіктивність реєстрації шлюбу з особою, яка має інвалідність, з метою переправлення через державний кордон України особи призовного віку за попередньою домовленістю, а саме: 1) шлюб даних громадян зареєстрований 16.05.2024; 2) особи не орієнтуються, де саме спільно проживають; 3) відсутні будь-які спільні фото до весілля та під час весілля; 4) телефонні дзвінки та переписка в телефоні наявна лише за декілька днів до реєстрації шлюбу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 матеріали даної адміністративної справи №300/6294/24 передано за підсудністю на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

15.11.2024 матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 20.11.2024 суддею Поліщук І.М. прийнято до свого провадження адміністративну справу №300/6294/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 16.05.2021, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 16.05.2024.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18 ВБ №100427 ОСОБА_2 29.11.2005 встановлена ІІ група інвалідності довічно.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №4/8 від 06.06.2024 позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а саме: які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, на строк до 15 серпня 2024 року.

02.08.2024 позивач разом з дружиною намагався виїхати з території України через пункт пропуску "Могилів-Подільський Отач".

Разом із тим, старшим ІПС 4 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення від 02.08.2024 про відмову у перетині державного кордону України, яким позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України, оскільки позивач не має права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану у зв`язку з обмеженнями, визначеними п. 2.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995.

Не погоджуючись зі таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

У відповідності до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, дія вказаного режиму триває і на час розгляду цієї справи у суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з вимогами Закону №1710-VI повноваженнями щодо надання особам, у тому числі й громадянам України призовного віку, дозволу на перетинання державного кордону України надані уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України (статті 3, 6 Закону №1710-VI).

Згідно п. 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Статтею 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

При цьому, пунктом 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 (у редакції, на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2-1 названих Правил, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

Отже, з наведених положень чинних на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що право виїзду за межі України в умовах воєнного стану мають особи, які мають дружину із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таку дружину для виїзду за межі України. Однак таке право обумовлено наявністю сукупності наступних підстав: наявністю документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного у даній справі рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 02.08.2024 став висновок уповноваженої особи відповідача про фіктивність реєстрації шлюбу між позивачем та особою, яка має інвалідність, з метою переправлення через державний кордон України особи призовного віку за попередньою домовленістю.

Такого висновку посадова особа відповідача дійшла з огляду на декілька підстав, а саме:

1) шлюб даних громадян зареєстрований 16.05.2024;

2) особи не орієнтуються, де саме спільно проживають;

3) відсутні будь-які спільні фото до весілля та під час весілля;

4) телефонні дзвінки та переписка в телефоні наявна лише за декілька днів до реєстрації шлюбу.

Надаючи оцінку вищенаведеним доводам відповідача в обгрунтування оскаржуваного рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Визначення шлюбу, який є недійсним, наведено в частинах 1 - 6 статті 39 Сімейного кодексу України.

В свою чергу, підстави, за яких шлюб визнається недійсним за рішенням суду або може бути визнаний недійсним за рішенням суду, наведені відповідно у статті 40 та 41 Сімейного кодексу України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Отже, єдиним органом, який може визнавати шлюб недійним з підстав його фіктивності є суд.

Крім того, встановлення зазначених обставин щодо фіктивності шлюбу чи/або укладення позивачем шлюбу незадовго до дати перетину кордону не входить до кола обов`язків посадових осіб відповідача, такі обставини не можуть бути предметом оцінки при здійсненні ними повноважень щодо надання особам, у тому числі й громадянам України призовного віку, дозволу на перетинання державного кордону України.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що станом на 02.08.2024 у посадової особи відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного у даній справі рішення про відмову громадянину ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України.

З огляду на викладене, оскаржуване у даній рішення старшого ІПС 4 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2024 про відмову в перетині державного кордону України є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо позовних вимог зобов"язального характеру, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з приписами частини 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зауважує, що здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення є однією із основних функцій Державної прикордонної служби України. Повноваження відповідача у спірних правовідносинах є дискреційними.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд враховує, що за висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. А втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, в контексті спірних правовідносин, що виникли між сторонами в справі, суд зазначає, що оспорюване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію, а всі подальші перетинання позивачем державного кордону України можливі за умови пред`явлення позивачем документів, які надають право на виїзд з України, за наявності на це законних підстав.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог зобов`язального характеру.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обґрунтування позову, суд доходить висновку про часткове задоволення даного адміністративного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення старшого ІПС 4 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) Військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2024 про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складено 22.07.2025.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна