Справа № 420/19001/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 липня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бабенко Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 10.01.2023 по 30.01.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову грошову винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 10.01.2023 по 30.01.2023.

Ухвалою суду від 19.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду мотивованої та обґрунтованої заяви щодо поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин такого пропуску з наданням відповідних доказів.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 19.06.2025, ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 19.06.2025 доставлено до електронного кабінету представника позивача адвоката Дмитрової Р.О. 19.06.2025 о 13 год. 45 хв.

Згідно із ч.7 ст.251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Отже, останнім днем строку усунення недоліків позовної заяви є 29.06.2025.

26 червня .2025 року до суду від представника позивача надійшла заява (вх.№ЕС65329/25), в якій представник просить поновити строк звернення до суду, з огляду на наступне.

Так, представник позивача зазначила, що 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», згідно якого, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (дію якого неодноразово було продовжено). Воєнний стан в Україні триває.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України (далі-ЗСУ), що підтверджується посвідченням офіцера Серія НОМЕР_2 , видане начальником відділу персоналу штабу ВЧ НОМЕР_3 24.01.2023. Згідно вказаної довідки позивач у період з 10.01.2023 по 12.02.2023, з 24.02.2023 по 24.03.2023, з 06.04.2023 по 01.08.2023, з 08.08.2023 по 20.11.2023, з 07.12.2023 по 05.01.2024, з 17.01.2024 по 26.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Бериславський район, с. Високе (Тягинська сільська ТГр) та с. Лиманець (Дар`ївська ТГр) на посаді начальника відділу персоналу ВЧ НОМЕР_1 .

З покликанням на висновки Верховного Суду у постанові від 29.09.2022 № 120/359/24, представник позивача зазначила, що участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Бериславського району, с. Високе (Тягинська сільська ТГр) та с. Лиманець (Дар`ївська ТГр) залишила по собі наслідки психологічного характеру, після яких не можливо було займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

Представник позивача також зазначила, що судом не взято до уваги даний факт та відкинуто висновки Верховного Суду викладені у постанові у справі №120/359/24 про «повагу до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави».

Станом на зараз в/ч НОМЕР_4 базується в межах Одеської області, однак її військовослужбовці часто перебувають у відрядженні на південному напрямку фронту. Тому, з огляду на державну таємницю, якою зв`язаний ОСОБА_1 він не має можливості відкрити усі доступні докази та необхідні відомості суду, щоб підтвердити додаткову свою зайнятість у захисті нашої держави станом на зараз, окрім вказаної.

Оцінюючи наведені позивачем підстави щодо поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Постановою Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №500/1224/23 передбачено наступне: «Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.».

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Як встановлено з позовної заяви, спірні правовідносини виникли на час дії статті 233 КЗпП України в редакції після 19.07.2022.

Суть спірних правовідносин зводиться до нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 10.01.2023 по 30.01.2023.

Як вже зазначено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивач наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.10.2024 №285 є таким, що вибув до нового місця служби та з 03.10.2024 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Отже, з 03 жовтня 2024 року позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Суд враховує постанову Верховного Суду від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, в якій Верховний Суд зазначив, що «… початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні)...».

Суд зауважує, що, відповідно до п.3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року №280 (далі Правила №280), грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, зокрема, у випадку вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини.

На підставі пункту 11.2 Правил №280 на грошовому атестаті зазначаються:

у пункті 1 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) - розмір окладу за військовим званням і виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено (у цьому та наступних пунктах грошового атестата назва місяця записується словом);

у пункті 2 - тарифний розряд за останньою займаною посадою, розмір посадового окладу та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено;

у пункті 3 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) - розмір надбавки за вислугу років та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено. Також записується вислуга років для отримання надбавки за вислугу років (у тому числі з пільговою вислугою) і зазначається станом на 01 число місяця, наступного за місяцем видачі грошового атестата. Наприклад: Обчислена на 01 січня 2019 року вислуга років становить: немає років немає місяців та сім днів або: Обчислена на 01 січня 2019 року вислуга років становить: сім років сім місяців сім днів з пільговою вислугою: дев`ять років дев`ять місяців дев`ять днів. Записи про обчислення вислуги років на пільгових умовах здійснюються військовослужбовцям, які мають право на таку вислугу років;

у пункті 4 (підпункти 4.1 - 4.7) - виплачені щомісячні додаткові види грошового забезпечення; назва виплати, яку отримував військовослужбовець за час виконання обов`язків за посадою, їх розмір та виплачена сума записуються словами; дата, до якої включно виплачено;

у пункті 5 (не заповнюється для військовослужбовців строкової військової служби) (підпункти 5.1 - 5.3) - виплачені одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, грошовий атестат оформлюється та заповнюється, виходячи із грошового забезпечення станом на час звільнення зі служби, в тому числі під час вибуття до нового місця служби.

Щодо тверджень про проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_4 , як підстави для поновлення строку звернення до суду, то суд зазначає, що сама по собі обставина перебування позивача у складі Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав внаслідок виникнення обставини непереборної сили.

Разом з тим, у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила виконанням ним зазначено процесуальної дії у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку звернення до суду, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили.

Суду не надано доказів, що перебування позивача на військовій службі унеможливило дотримання ним строку звернення до суду.

При цьому, до суду не надано доказів та не доведено, що після прибуття до Військової служби НОМЕР_4 позивач весь цей час (з моменту зарахування до списків Військової частини НОМЕР_4 , зокрема з жовтня 2024 року) безперервно перебував у зонах безпосереднього ведення бойових дій, у віддалених, в тому числі небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду та могло б поза розумним сумнівом, вплинути на можливість своєчасно звернутися до суду із цим позовом за захистом порушеного права, або ж не мав можливості залишити територію військової частини, у якій проходить службу.

Станом на час виключення позивача зі списків військової частини НОМЕР_1 (03.10.2024), стаття 233 КЗпП України вже діяла в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, яка визначала тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення належних при звільненні сум.

У заяві про поновлення пропущеного строку позивачем не вказано жодних переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом його порушених прав у строки, встановлені ст. 233 КЗпП України, а наведені ним обставини носять загальний характер та не є достатніми для висновку про наявність обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не встановлено судом, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений нормами чинного законодавства строк.

Доводи представника позивача про те, що участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Бериславського району, с. Високе (Тягинська сільська ТГр) та с. Лиманець (Дар`ївська ТГр) залишила наслідки психологічного характеру, після яких позивач не міг займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори, не підтверджено жодними доказами.

Так, представником позивача не надано до суду та не підтверджено, що позивач мав наслідки психологічного характеру, не надано доказів, що позивач звертався за наданням психологічної допомоги та інших доказів наявності у позивача будь-яких наслідків, пов`язаних з виконанням бойових (спеціальних) завдань.

Крім того, представником позивача не наведено суду. які саме бойові (спеціальні) завдання міг виконувати позивач та які призвели до таких наслідків, що унеможливили звернутись до суду у межах встановленого процесуального строку.

Суд відхиляє за безпідставністю твердження представника позивача про те, що, з огляду на державну таємницю, якою зв`язаний ОСОБА_1 він не має можливості відкрити усі доступні докази та необхідні відомості суду, щоб підтвердити додаткову свою зайнятість у захисті нашої держави станом на зараз, окрім вказаної.

Так, відповідно до вимог Наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 «Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, наявність обмеження доступу до інформації не є автоматичною підставою для її ненадання. Така інформація надається в тій частині, доступ до якої не обмежено.

Стосовно тверджень представника позивача про те, що судом відкинуто висновки Верховного Суду викладені у постанові у справі №120/359/24 про «повагу до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави», суд зважає на таке.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24:

«Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1.Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2.Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3.Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4.Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5.Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.».

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду у розрізі зазначених критеріїв суд вказує на таке.

Суд зазначає, що, відповідно до матеріалів справи, позивач підполковник ОСОБА_1 призначений наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 24.09.2024 №474 на посаду начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ).

Суд повторює, що ані позивачем, ані представником позивача до суду не надано жодного доказу, що позивач, з моменту виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (03.10.2024) перебував у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

Представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження твердження про те, що позивач перебував у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори. Представником позивача навіть не наведено ґрунтовних пояснень наявності у позивача зазначеного вище стану та не наведено обґрунтованих пояснень та зазначення конкретних подій, які призвели до такого стану позивача під час виконання обов`язків начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , та в подальшому на посаді начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 .

Зазначені доводи мають лише загальний характер та не підтверджуються жодними доказами.

Позивачем та його представником також не надано до суду доказів участі начальника персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_1 у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях, що унеможливило дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

Суд зауважує, що виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави беззаперечно враховуються судом при оцінці підстав для поновлення строку, проте, наявність статусу військовослужбовця не є беззаперечною підставою для поновлення строку звернення до суду, а враховується у сукупності із встановленими судом обставинами неможливості звернення до суду та наданими на їх підтвердження доказами.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Суд також враховує, що проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами права на рівний доступ до правосуддя, а отже, проходження військової служби може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Проте, проходження військової служби не є беззаперечною підставою для поновлення строку звернення, та в кожному окремому випадку підлягає оцінці судом, з огляду на обставини та наданні докази на підтвердження існування таких обставин.

За відсутності документів, які свідчать про наявність безпосереднього та прямого причинного зв`язку між пропуском позивачем строку звернення до суду і запровадженням в Україні воєнного стану та несенням позивачем військової служби, вказана позивачем причина не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 10.04.2025 у справі № 200/2237/24, від 08.07.2025 у справі № 440/10214/24, від 29.04.2025 у справі №340/2467/24.

Суд повторює, що позивач виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 03.10.2024, проте, з цим позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 13.06.2025, тобто через 5 місяців, що у сукупності з викладеним вище свідчить про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із цим позовом.

Щодо покликання представника позивача на існуючий воєнний стан, запроваджений на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, то суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості вчинити процесуальну дію у встановлені строки не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.04.2025 у справі №200/2237/24.

Підсумовуючи вищевикладене, дослідивши наведені позивачем доводи та письмові докази у сукупності, суд доходить висновку, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення процесуального строку, з огляду на неповажність причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до яких позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі наведеного, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Згідно з ч.5 ст.169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Зважаючи на фактичне перебування судді у відпустці з 30.06.2025 до 18.07.2025, ухвалу складено та підписано суддею 21.07.2025 року у перший робочий день після виходу з відпустки, з урахуванням приписів ч.1 та ч.6 ст.120 КАС України.

Керуючись ст. 120, 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які зазначені представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду (вх.№ ЕС65329/25 від 26.06.2025).

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 26.06.2025 відмовити.

Позовну ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя Дмитро БАБЕНКО