Справа № 400/4852/25
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

21 липня 2025 р.справа № 400/4852/25
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить суд:

1) визнати протиправною відмову відповідача у звільненні позивача за рапортом про звільнення за сімейними обставинами;

2) зобов`язати відповідача реалізувати законне право позивача на звільнення з ЗСУ.

В обґрунтування своїх вимог позивач пояснив, що звернувся до відповідача з рапортом про звільнення на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю дружиною, яка є інвалідом ІІ групи. Незважаючи на наявність законних підстав для звільнення, відповідач відмовив у задоволенні рапорту. На переконання позивача, долучені ним до рапорту документи, підтверджують наявність підстав, передбачених ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", для звільнення його з військової служби.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав та послався на те, що позивачем не підтверджені підстави для звільнення його з військової служби за ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною - інвалідом ІІ групи, адже додані ОСОБА_1 до рапорту документи не є належними доказами того, що його дружина потребує постійного стороннього догляду.

Позовна заява залишалась без руху з підстав її невідповідності вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

При відкритті провадження у справі, суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновив його.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

26 грудня 2024 р. ОСОБА_1 подав командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорт про звільнення, в якому зазначив, що не бажає продовжувати військову службу та просить його звільнити на підставі ст. 26 ч. 12 п. 3 абз. 10 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу".

Даний рапорт був розглянутий 31 січня 2025 р. начальником управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 та у відповіді зазначено, що з доданих позивачем документів не вбачається потреба в постійному догляді для його дружини.

13 березня 2025 р. ОСОБА_1 повторно подав рапорт про звільнення на підставі ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу". Рапорт мотивовано тим, що дружина позивача - ОСОБА_2 , має онкологічне захворювання та є інвалідом ІІ групи. Потреба в постійному догляді підтверджується висновком МСЕК від 17 грудня 2024 р. та довідкою ЛКК від 6 лютого 2025 р.

До цього рапорту позивач долучив наступні документи: копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_2 від 6 квітня 2024 р., довідку ЛКК № 57 від 6 лютого 2025 р., акт проведення обстеження сім`ї № 307 від 20 грудня 2024 р., довідку про склад сім`ї від 19 травня 2024 р., пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_2 та медичну картку стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_2 .

Листом начальника управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 5 квітня 2025 р. Командувачу ПС ЗСУ рекомендовано залишити рапорт ОСОБА_1 без реалізації у зв`язку з тим, що додана позивачем довідка ЛКК № 57 від 6 квітня 2025 р. не відповідає встановленій формі, а тому не може слугувати доказом потреби в постійному догляді для ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу наявності у позивача права на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення ним постійного догляду за своєю дружиною, інвалідом ІІ групи та підтвердження існування цих обставин належними та допустимими доказами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Стаття 1 ч. 5 цього Закону передбачає, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Безпосередньо підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на яку позивач посилається в своєму рапорті в якості правової підстави для звільнення з військової служби, передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В свою чергу, ст. 26 ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби.

Зокрема ст. 26 ч. 12 п. 3 абз. 10 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час розгляду рапорту позивача було передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, для звільнення з військової служби за наведеною нормою, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність слідуючих обставин:

- наявність у дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою.

Позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своєю дружиною ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідками МСЕК та ЛКК.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 521840 від 17 жовтня 2024 р., дружині позивача ОСОБА_2 встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена строк до 1 вересня 2025 р. У графі "Висновок про умови та характер праці" вказано: "Доступна легка надомна праця". В графі "Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності" перелічено: нагляд в Миколаївському обласному онкологічному диспансері та лікування там же.

Ця довідка МСЕК до рапорту про звільнення позивачем не долучалась, а тому позивач не вправі посилатись на неї.

Згідно з довідкою Вознесенського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 57 протокол № 20 від 6 квітня 2025 р., ОСОБА_2 є інвалідом та потребує постійного стороннього догляду строком на 1 рік.

Відповідно до Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 (далі - Постанова № 413), особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 (втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338, але було чинним на момент складання довідки до акту огляду МСЕК від 17 жовтня 2024 р.) (далі - Положення про МСЕК) передбачено, що воно визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (п. 1).

В свою чергу п. 1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (далі - Положення про ЛКК) закріплює, що воно визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Також, додатком до Положення про ЛКК є Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.

Таким чином, Положення про МСЕК та Положення про ЛКК, навіть без прив`язки до військовослужбовців, чітко розмежовують коло осіб, щодо яких проводиться медико-соціальна експертиза - в першому випадку (МСЕК) це стосується виключно хворих, які досягли повноліття, а в другому випадку (ЛКК), відповідно, хворих, які повноліття не досягли.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, Положення про МСЕК і Положення про ЛКК чітко розмежовують компетенцію цих органів за таким критерієм, як вік хворих, у зв`язку з чим в Постанові № 413 і передбачено, що висновок МСЕК складається на осіб віком понад 18 років, а висновок ЛКК - на осіб віком до 18 років.

За ст. 74 ч. 2 КАС України, яка визначає правила допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням цього, довідка Вознесенського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 57 протокол № 20 від 6 квітня 2025 р., як доказ необхідності постійного догляду за дружиною позивача, яка є повнолітньою, не відповідає критерію допустимості і судом до уваги не приймається.

Також, суд погоджується із аргументами відповідача про те, що дана довідка не відповідає встановленій формі, яка передбачена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 667 від 31 липня 2013 р., який до того ж складається виключно на осіб з психічними розладами, тобто ЛКК вправі видавати висновок (не довідку) щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи виключно внаслідок психічного розладу.

Що стосується довідки до акту огляду МСЕК від 17 жовтня 2024 р., то, як вже було наведено, дана довідка не містить ніяких висновків цього органу про необхідність здійснення за дружиною позивача постійного догляду та відповідачу на розгляд не подавалась.

За таких обставин, позивач не надав як відповідачу, так і суду допустимих доказів необхідності здійснення за своєю дружиною постійного догляду, що унеможливлює звільнення позивача з військової служби за ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз