Справа № 640/14394/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 640/14394/19
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Дата і місце ухвалення 10.09.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Комунальне підприємство Теплопостачання міста Одеси звернулось до суду першої інстанції з позовом до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2019 року № та від 17.04.2019 року №, прийнятих Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство Теплопостачання міста Одеси подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доводам підприємства про порушення суб`єктом владних повноважень строків та порядку проведення камеральної перевірки та притягнення КП «ТМО» до фінансової відповідальності; порушення порядку складання акта камеральної перевірки та прийнятих на його підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також доводам про відсутність правових підстав для застосування до підприємства штрафу за несвоєчасну сплату розстроченого податкового боргу.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року по справі №815/1969/15 є документом, на підставі якого виникає сума грошового зобов`язання, за несвоєчасну сплату боргу, за яким ст. 126 ПК України передбачена відповідальність.

На думку апелянта, суд першої інстанції при визначені правомірності проведення камеральної перевірки та наявності правових підстав для застосування до КП «ТМО» фінансової відповідальності після сплину 1095 днів з дня, наступного за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, неправильно застосував норми ст.ст. 102, 126 ПК України, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Апелянт вважає, що оскільки контролюючим органом була надана розстрочка сплати податкового боргу відповідно до ст. 100 ПК України, то дотримання графіку розстрочення, в тому числі дострокового, виключає наявність правових підстав для застосування штрафних санкцій.

Враховуючи все вищевикладене апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року та ухвалити судове рішення, яким позовні вимоги КП «ТМО» задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що у 2015 році у зв`язку з несплатою Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» у строки, визначені ПК України, сум податку на додану вартість та авансових внесків по податку з прибутку приватних підприємств, у підприємства утворився податковий борг на загальну суму 104 188 924,47 грн., що підтверджується актами звірки №308-18 від 22.07.2015 року та №310-18 від 22.07.2015 року.

Судом також встановлено, та зазначено позивачем у поданому позові, що вказаний податковий борг виник на підставі:

- уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість надані 26.12.2014 на загальну суму 62645726,7 грн.: № у сумі 5105565 грн., № у сумі 11234819грн., № у сумі 3501056 грн., № у сумі 5093635 грн., № у сумі 187440 грн., №907506339 у сумі 59253 грн., № у сумі 2612480 грн., № у сумі 6153646 грн., № у сумі 3550606,7 грн. (загальна сума уточнюючого розрахунку складала 8316480,0 грн.), № у сумі 2410878,0 грн., № у сумі 4972771,0 грн., № у сумі 5254795,0 грн., № у сумі 10998259,0 грн., № у сумі 996995,0 грн., № у сумі 522528,0 грн. (граничний строк сплати - 26.12.2014);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.12.2014 р. на суму 997793,0 грн. (граничний строк сплати - 30.12.2014);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2015 р. на суму 6771736,0 грн. (граничний строк сплати - 30.01.2015);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.02.2015 на суму 1848261,0 грн. (граничний строк сплати - 01.03.2015);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 20.03.2015 на суму 5597508,0 грн. (граничний строк сплати - 30.03.2015),

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 17.04.2015 на суму 5091920,0 грн. (граничний строк сплати - 30.04.2015);

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.05.2015 на суму 9577409,0 грн. (граничний строк сплати - 30.05.2015),

- податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.06.2017 на суму 1406348,0 грн. (граничний строк сплати - 30.06.2015);

- несплачена розстрочена заборгованість за податковим повідомленням - рішенням №/0 від 08.12.2009 у сумі 695402,0 грн., за період з січня по липень 2015 року (граничний строк сплати - 30.05.2014);

- податкового повідомлення-рішення від 22.07.2015 №000016410 на суму 242838,53 грн. (граничний строк сплати - 01.08.2015);

- пені за несвоєчасну сплату відповідно до ст. 129 ПК України у сумі 7269503,01 грн. за період з грудня 2014 року по дату надання розстрочки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 року по справі №815/1969/15, залишеною ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року без змін, було стягнуто з розрахункових рахунків, відкритих Комунальним підприємством Теплопостачання міста Одеси у банківських установах на користь держави податковий борг у загальному розмірі 104 188 924,47 грн., а саме: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) суму 102 163 445,24 грн. та авансові внески з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності на суму 2 025 479,23 грн.

Розстрочено виконання постанови строком на п`ять років, шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частками у розмірі 1 736 482, 08 грн., починаючи з дня набрання законної сили постанови суду.

28.10.2015 року до КП «ТМО» надійшов лист №4290/10/28-08-23-018 від Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС, в якому було зазначено, що оскільки станом на 27.10.2015 року податковий борг з авансових внесків з податку на прибуток погашено у повному обсязі, розстроченню підлягає борг з податку на додану вартість у сумі 102 163 445,24 грн., шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частками у розмірі 1 702 724,0 грн. та в останньому місяці сплати у розмірі 1 702 729,24 грн. Періодом погашення розстрочених сум було визначено з 27.11.2015 року по 28.10.2020 року.

У період з 12.03.2019 року по 15.03.2019 року Офісом великих платників податків була проведена камеральна перевірка Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» з питання своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету, за результатами якої складено акт №73/28-10-49-11/346741902/14 від 15.03.2019 року.

В акті перевірки зазначено, що за даними облікової картки особового рахунку з податку на додану вартість КП «ТМО», відповідно до пункту 2 розділу III «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби, оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 07.04.2016 №422, встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а саме:

Відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року по справі №815/1969/15, для КП «ТМО» надано розстрочку сплати податкового боргу з ПДВ на загальну суму 102 163 405,24 грн. з 27.11.2015 року по 28.10.2020 року.

Згідно Графіку погашення розстрочених (відстрочених) на підставі рішення суду сум заборгованості за платежами, контроль за справлянням яких здійснюється органами Державної фіскальної служби Одеським управлінням Офісу ВПП ДФС, за спірний період, а саме - з 28.05.2018 року по 04.02.2019 року було здійснено нарахування розстроченого податкового боргу на загальну суму 33 535 855,70 грн., у т.ч.: основний платіж 33 204 995,64 грн., основний платіж за актом перевірки 245 690,63 грн., штрафні санкції 85 053,52 грн. Разом з тим, КП «ТМО» за спірний період було сплачено суми нарахованого розстроченого боргу згідно платіжних доручень на загальну суму 68 188 338,43 грн., з урахуванням пені. Штрафна санкція за невчасну сплату вищевказаного розстроченого податкового боргу складає 20%.

У пункті 2 акту камеральної перевірки контролюючим органом зазначено, що підприємством також несвоєчасно сплачено податкове зобов`язання, визначене контролюючим органом згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПКУ, а саме за фактом сплати розстроченого податкового боргу на загальну суму 102 163 445,24 грн. та несвоєчасної сплати грошового зобов`язання, визначеного у ППР від 28.11.2017 року № та в ППР від 20.12.2017 року №000915801, було складено акт камеральної перевірки №3/28-10-49-10/34674102/2 від 23.01.2018 року, внаслідок чого винесені податкові повідомлення рішення (форми 'Ш') № та № від 08.02.2018 року на загальну суму 340 005,39 грн.

Після судового оскарження, нарахування податкових повідомлень-рішень проведено 24.01.2019 року у загальній сумі 340 005,39 грн. На дату нарахування грошового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями рішеннями, в ІКП переплата складала 13 642,02 грн. Станом на 24.01.2019 року, згідно даних ІКП у КП «ТМО» виникла недоїмка за недоплату податкового зобов`язання у розмірі 326344,04 грн.

Згідно платіжного доручення №86 від 30.01.2019 року на суму 3 178 806,6 грн., сума вказаного платежу була зарахована у рахунок погашення розстрочки, з огляду на що платником було погашено недоїмку у розмірі 326 344,04 грн. Водночас, кількість днів затримки сплати податкового зобов`язання склала 6 днів. Штрафна санкція за невчасну сплату платежу згідно статті 126 ПК України склала 10% від суми недоїмки.

У висновку акту камеральної перевірки №73/28-10-49-11/346741902/14 від 15.03.2019 року зазначено, що контролюючим органом встановлено порушення підприємством вимог пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16, п.31.1 ст.31, п.57.1 ст.57, п.100.1, 100.11 та 100.12 ст.100 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу та податкового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях (форми «Ш») № та № від 08.02.2018 року.

На підставі акту камеральної перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 17.04.2019 року:

№ за затримку сплати грошового зобов`язання у розмірі 33 195 734,45 грн., щодо якого застосовується штраф у розмірі 20% на суму 6 639 146,89 грн.;

№ за затримку на 6 календарних днів сплати грошового зобов`язання у розмірі 326 344,1 грн., щодо якого застосовується штраф у розмірі 10% на суму 32 634,41 грн.

До вищевказаних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом були складені розрахунки штрафних санкцій, де вказаний розмір кожного грошового зобов`язання, кількість днів затримки по сплаті та кінцевий розмір штрафу за несвоєчасну сплату.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції, посилаючись на їх протиправність.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог підприємства, суд першої інстанції дійшов висновку, що незалежно від причин несплати платником узгоджених сум грошових зобов`язань, після фактичного погашення боргу платник повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. До того ж, суд дійшов висновку про правомірність проведення камеральної перевірки у встановлений податковим законодавством строк, а також правильність дій контролюючих органів стосовно нарахування пені, зазначивши, що відстрочення або розстрочення виконання податкового зобов`язання не змінює обсягу відповідальності платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позову комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», з огляду на наступне:

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

У поданій апеляційній скарзі позивач посилався на порушення контролюючим органом порядку призначення та проведення перевірки, оскільки вважає, що дані акту камеральної перевірки свідчать про використання контролюючим органом, при проведенні камеральної перевірки, інших документів, які не є документами податкової звітності,що носить ознаки фактичного проведення документальної невиїзної перевірки (п. 75.1.1 ст. 75 та ст. 79 ПК України), а саме: ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду України від 06.10.2015 року по справі № 815/1969/15; рішення суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу № 815/1969/15 від 28.10.2015; наказу ДПА № 927 від 07.12.2010; ІКПП про часткове погашення заборгованості з ПДВ, на підставі відповідних платіжних доручень, в яких міститься посилання на акт №308-18 від 22.07.2015р.

Як встановлено судом предметом камеральної перевірки Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси була своєчасність сплати податку на додану вартість до бюджету. В свою чергу, згідно положень підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання охоплюється предметом камеральної перевірки.

При цьому перевірка в такому випадку проводиться виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Колегія суддів вважає, що врахування контролюючим органом у ході проведення камеральної перевірки своєчасності сплати грошових зобов`язань судових рішень, ухвалених стосовно платника податку, які безпосередньо стосуються та впливають на строк сплати таких грошових зобов`язань не свідчить про порушення порядку призначення та проведення перевірки, а навпаки є обов`язковим для правильного встановлення всіх обставин з питання, що перевіряється.

З огляду на викладене доводи апелянта про порушення відповідачем процедури призначення та проведення перевірки є необґрунтованими та відхиляються судом.

Що стосується строків проведення камеральної перевірки та строків для притягнення КП «ТМО» до фінансової відповідальності, слід зазначити наступне:

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи; крім того, п. 36.5 ст. 36 ПК України встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 57.1 ст.57 та п. 203.2. ст. 203 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

При цьому, відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, грошове зобов`язання платника податків складається із податкових зобов`язань платника податків та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), які ним самостійно задекларовані та/або визначені йому контролюючим органом.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується, зокрема, і фінансова відповідальність. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (стаття 111 ПК України).

З огляду на зазначені норми Податкового кодексу України, суд першої інстанції вірно зазначив, що виконанням податкового обов`язку платника податку є сплата відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі несплати відповідних податкових зобов`язань до платника податку застосовуються фінансова відповідальність у вигляді штрафних санкцій та/або пені.

Згідно зі статтею 113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (стаття 114 ПК України).

Статтею 102 ПК України встановлено строки давності та їх застосування. Тобто, законодавцем встановлено строк давності, а саме 1095 днів, 2555 днів, а також правила його застосування (п.п.102.1, 102.4, 102.5) або не застосування (п.п.102.2), зупинення відліку (п.п.102.2), або продовження (102.6).

Зокрема, пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, підпунктом 102.1 ст. 102, визначено застосування строку давності 1095 днів, і зазначено, що цей строк застосовується податковим органом у випадку проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Відповідно до приписів пункту 76.3 статті 76 ПК, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто, розмір штрафної (фінансової) санкції встановлений у відсотках до погашеної суми податкового боргу, а тому сума штрафної санкції за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, з урахуванням положень ст. 126 ПКУ, розраховується за період з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, і до дня фактичної сплати боргу.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом України у справах № 21-279а14, № 813/6774/13а, № 813/6793/13-а.

Специфіка застосування штрафної санкції у відповідності до приписів ст. 126 ПК полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на сплачену узгоджену суму податкового зобов`язання. Тобто, базою визначення суми штрафних санкцій є сума, яка фактично сплачена, а не сума податкового боргу, або сума грошового зобов`язання у повному обсязі.

Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції на підставі ст. 126 ПКУ є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 821/850/18 зазначив, що аналіз чинного правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків дає підстави для висновку, що датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф - є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

У вказаній постанові Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформувала такий висновок: датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, - є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

При цьому судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступила від висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 10.05.2018 у справі №820/3544/17, від 05.06.2018 у справі №824/760/17-а, від 02.10.2018 у справі №820/3543/17, від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а, від 29.01.2019 у справі №820/495/18, від 24.05.2022 у справі №280/928/20 про те, що нарахування штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, й відлік такого строку пов`язується не з днем фактичної сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, а саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Для забезпечення узгодженості судової практики з висновками, викладеними у цій постанові, Верховний Суд зазначає, що наведені висновки щодо застосування норм права повинні враховуватися судами під час вирішення тотожних спорів незалежно від того, чи у даній постанові перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої відступила судова палата у цій справі.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене під час розгляду даної справи врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 821/850/18 є обов`язковим, а тому доводи апелянта щодо неможливості врахування вказаних висновків Верховного Суду з огляду на те, що станом на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень існували протилежні висновки Верховного Суду щодо спірного питання відліку строку давності для проведення перевірки та притягнення особи до відповідальності, визначеного ст. 102 ПК України.

У справі, що розглядається, камеральну перевірку та нарахування штрафу контролюючим органом проведено в межах 1095 - денного строку з дати погашення податкового боргу, тобто з дотриманням вимог Податкового кодексу України, що не спростовано доводами апелянта.

Щодо застосування контролюючим органом штрафу до позивача на підставі ст.126 ПК України щодо несвоєчасної сплати розстроченого податкового боргу та відповідно винесення податкового повідомлення-рішення від 17.04.2019 року №, слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, згідно ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання; а штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

З матеріалів справи встановлено, що у КП «ТМО» станом на 2015 рік існував податковий борг у розмірі 104 188 924,47 грн., погашення якого було розстрочено помісячно рівними частками строком на 5 років на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 по справі №815/1969/15, залишеної без змін ухвалою Одеським апеляційним адміністративним судом від 06.10.2015 року.

Крім того судом встановлено та не спростовано сторонами у справі, що вказаний податковий борг виник на підставі уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість за 2014 рік (граничний термін сплати 2014 рік), податкових декларацій з податку на додану вартість за 2014, 2015 та 2017 роки (граничний термін сплати 2014, 2015 та 2017 роки), несплаченої розстроченої заборгованості за податковим повідомленням-рішенням №/0 від 08.12.2009 року (граничний термін сплати 2014 рік), податкового повідомлення-рішення №000016410 від 22.07.2015 року (граничний термін сплати 2015 рік), а також пені за несвоєчасну сплату відповідно до ст.129 ПК України за період з грудня 2014 року по дату надання розстрочки.

Таким чином суд першої інстанції вірно встановив, що ще до набрання законної сили постанови про розстрочення податкового боргу в межах провадження по справі №815/1969/15, комунальним підприємством вже було пропущено граничні строки сплати вищевказаного податкового боргу більше ніж на 30 календарних днів.

Виходячи з аналізу вказаних положень пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, юридичним фактом, з яким пов`язується відповідальність у вигляді штрафу, є сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з простроченням, а розмір відповідальності залежить виключно від строку прострочення. Колегія суддів зазначає, що порушений платником податку строк сплати податкового зобов`язання перевищив 30-денний строк, з дня виникнення узгодженого грошового зобов`язання. При цьому, строк давності (у 1095 днів) не минув з дати погашення податкового боргу платником податку до прийняття контролюючим органом рішення про накладення штрафу.

Зважаючи на зазначене, у відповідача виникли підстави для застосування до КП «ТМО» штрафних санкцій відповідно до ст.126 ПК України у розмірі 20% від розміру погашення кожної чергової частки розстрочених (відстрочених) сум заборгованості.

Разом з тим, за правилами статті 32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Таким чином, відстрочення/розстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу. Розстрочення може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу.

Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

При цьому, постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості.

Прийняття судових рішень, якими визначено відповідно до процесуального закону порядок виконання судових рішень щодо стягнення податкового боргу, жодним чином не впливає на звільнення платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій та пені, нарахування яких передбачено статтями 126 та 129 ПК України, за несвоєчасну сплату сум грошових зобов`язань.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №819/441/16.

Отже, при розстроченні сплати податкового боргу фактично відбувається перенесення строку виконання платником податків податкового обов`язку.

У разі, якщо розстроченню/відстроченню підлягає податковий борг, а не грошове зобов`язання, то платник податків не звільняється від сплати штрафних санкцій за порушення строків сплати відповідно до ст. 126 ПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розстрочення виконання судового рішення не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої статтею 126 ПК України, що відповідає правильному застосуванню вимог статті 126 ПК України.

За таких обставин необгрунтованими є доводи апелянта про те, що «сплата стягнутої з платника податків на підставі рішення суду заборгованості» не відноситься до податкового правопорушення, за яке наступає відповідальність відповідно до ст. 126 ПК України.

Таким чином приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення від 17.04.2019 року № відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому таке податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим, і скасуванню не підлягає.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 17.04.2019 року №, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що після ухвалення Одеським окружним адміністративним судом постанови від 30.07.2015 по справі №815/1969/15 про стягнення Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на користь держави податкового боргу у загальному розмірі 104188924,47 грн., та розстрочення виконання постанови строком на п`ять років, шляхом сплати заборгованості щомісячно рівними частками у розмірі 1736482, 08 грн. (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят дві гривні вісім копійок), починаючи з дня набрання законної сили постанови суду, контролюючим органом 23.01.2018 року було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість.

За наслідками проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, що призвело до нарахування штрафних санкцій на загальну суму 340 005,39 грн.

На підставі висновків проведеної перевірки контролюючим органом 08.02.2018 року були прийняті податкові повідомлення-рішення № та №, які були оскаржені в судовому порядку (справа №815/2774/18).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року по справі №815/2774/18 були визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС від 08.02.2018 року №, №.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі №815/2774/18 було скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" відмовлено повністю.

Як вбачається з акту камеральної перевірки №73/28-10-49-11/346741902/14 від 15.03.2019 року, після вищевказаного судового оскарження в межах провадження по справі №815/2774/18 нарахування зазначених податкових повідомлень-рішень проведено 24.01.2019 року у загальній сумі 340 005,39 грн. На дату нарахування грошового зобов`язання в ІКП платника податку існувала переплата у розмірі 13 642,02 грн., з огляду на що виникла недоїмка за недоплату податкового зобов`язання у розмірі 326 344,04 грн.

Згідно платіжного доручення №86 від 30.01.2019 року на суму 3178806,6 грн., сума вказаного платежу була зарахована у рахунок погашення розстрочки, з огляду на що платником податку було погашено недоїмку у розмірі 326 344,04 грн.

Однак, з огляду на те, що кількість днів затримки сплати податкового зобов`язання склала 6 днів, контролюючим органом згідно статті 126 ПК України була застосована штрафна санкція за невчасну сплату платежу у розмірі 10% від суми недоїмки, та винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.04.2019 року № на суму штрафних санкцій у розмірі 32 634,41 грн.

Суд першої інстанції вірно встановив, що з огляду на наявність у комунального підприємства недоїмки у розмірі 326 344,04 грн. станом на 24.01.2019 року (яка входила до податкового боргу, погашення якого було розстрочено помісячно рівними частками строком на 5 років на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 по справі №815/1969/15), погашення якої було здійснено за рахунок суми, перерахованої згідно платіжного доручення №86 від 30.01.2019 року із затримкою на 6 днів, то податковим органом правомірно було застосовано штрафну санкцію за затримку сплати грошового зобов`язання у розмірі 10% від розміру останнього.

Апелянт посилався на те, що фактично 30.01.2019 року КП не здійснювало оплату заборгованості, визначеної на підставі податкових повідомлень-рішень від 08.02.2018 № та № на загальну суму 340 005,39 грн., що вказувало на відсутність об`єкту нарахування штрафу за ст. 126 ПК України.

Відповідно до положень п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищевказане, суд вірно зазначив, що контролюючий орган, не зважаючи на напрям сплати, визначений у платіжних дорученнях КП «ТМО», повинен був зараховувати кошти в погашення податкового боргу в першу чергу з урахуванням черговості його виникнення, а потім - виду зарахування (податкові зобов`язання, штрафні (фінансові) санкції, пеня).

При цьому відповідач вказував на те, що у КП «МО» щомісячно виникають поточні зобов`язання, як по податковим деклараціям так і по податковим повідомленням-рішенням, які або не оскаржувались платником податків, або були узгоджені у судовому порядку. Зазначені нарахування відображаються в інтегрованій картці платника, та відповідно зарахування коштів відбувається за черговістю виникнення таких нарахувань, незалежно від напряму сплати.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 17.04.2019 року №.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук