Справа № 160/33102/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій з урахуванням уточненої заяви від 01.01.2025 року позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій, за період 2018-2024 роки, що сумарно складає 98 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану оплачувану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, за період 2018-2024 роки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), що сумарно складає 98 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач брав участь в антитерористичній операції, у зв`язку із чим отримав статус та посвідчення учасника бойових дій. Після звільнення з військової частини НОМЕР_1 Позивача знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особового складу військової частини, однак не проведено повного розрахунку, не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2018-2024 роки - 98 календарних днів, що передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача у не нарахуванні та невиплаті компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій протиправною, звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
01 січня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, до якої долучено клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
19 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання зазначено, що юридичною службою військової частини НОМЕР_1 було підготовлено клопотання до командування військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до наказу від 28.08.2024 р. № 232 (п.4.1) командира військової частини НОМЕР_1 та доповнити п. 4.1 вказаного наказу наступним: «Виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки (як учасника бойових дій) за 98 діб». Враховуючи, що клопотання про внесення змін до наказів потребує погодження стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , а також враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 у повному складі залучена до виконання бойових завдань, направлених на захист незалежності та територіальної цілісності України, відсіч збройної агресії російської федерації, таке погодження потребує певного часу, просять суд відкласти розгляд справи до вирішення питання по суті справи відповідно умов визначених ч. 5 ст. 47 КАС України.
Також, 19 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2025 року №80 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2024 року №232 відносно ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 та представника позивача адвоката Ільїна Олександра Миколайовича про зупинення провадження у справі.
22 квітня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Ільїна Олександра Миколайовича надійшли додаткові пояснення, в яких зазначають, що попередньо Відповідач визнав наявність заборгованості перед Позивачем шляхом подання підтверджуючих документів, у зв`язку із чим просить задовольнити позовні вимоги.
12 травня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення, в яких повідомляють, що заявлене клопотання про відкладення розгляду справи з урахуванням ч. 5 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що сторони можуть досягнути примирення, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі, а не є визнанням відповідачем адміністративного позову. Крім того, звертають увагу на те, що у зв`язку з переходом на нові штати, яким не передбачені розрахунково-касові відділення, відповідно Правил організації фінансового забезпечення військових частин, організацій Збройних Сил України від 19.12.2019 р. військову частину НОМЕР_1 не включено в систему розпорядників бюджетних коштів, натомість таким розпорядником є військова частина НОМЕР_4 , а відтак, у разі задоволення позовних вимог, саме військова частина НОМЕР_4 може здійснити відповідні розрахунки з позивачем (рішення помічника Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.11.2023 року № 737/1/3973, яке було надано до суду разом з відзивом на позовну заяву від 14.04.2025 року № 116). Таким чином, військова частина НОМЕР_1 не має власних розрахункових рахунків, не розпорядником коштів та знаходиться на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_4 , тому у випадку виникнення питань судових або інших витрат, зобов`язання стосовно виплат за рішенням суду прошу вирішувати стосовно військової частини НОМЕР_1 .
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 17 квітня 2018 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2024 року № 232 (по стройовій частині) ОСОБА_1 , хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 19 серпня 2024 року № 306-рс, відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я за наявності інвалідності). З 28.08.2024 року виключений із списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення.
Відповідно до вказаного наказу, грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) не виплачувалась, відпустка за 2018 2024 роки (98 календарних днів) не використовувалась.
Згідно з карткою особового рахунку працівника за 2024 рік, ОСОБА_1 було нарахована в вересні 2024 року компенсація відпустки після звільнення у розмірі 142088,24 грн. Загальний розмір виплат у вересні 2024 року (після звільнення) складає 222405,02 коп.
Відомістю розподілу виплат військової частини НОМЕР_4 (в якій на фінансовому забезпеченні знаходиться військова частина НОМЕР_1 ) підтверджено, що 09.09.2024 року на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошове забезпечення у розмірі 221289,19 грн.
Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно не було нараховано та не виплачено компенсацію за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій (за 98 календарних днів), звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 45 Конституції України закріплено положення, згідно якого кожен, хто працює, має право на відпочинок.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Як слідує з п.17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток (...), припиняється.
Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно)
Згідно зі ст.1 Закону №1932-XII особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток.
Однак, Законом №2011-XII не передбачене припинення виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій, набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:
1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;
2) грошова компенсація відпустки.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.
Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки».
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.
Відтак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року у зразковій справі №620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року. Також аналогічні висновки були зроблені у справі № 620/4218/18 Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року.
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2018 рік - 14 діб;
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2019 рік - 14 діб;
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2020 рік - 14 діб;
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2021 рік - 14 діб;
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2022 рік - 14 діб;
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2023 рік - 14 діб;
Виплачена компенсація відпустки (як учасника бойових дій) за 2024 рік - 14 діб.
Загальна сума компенсації відпустки після звільнення 142088,24 грн.
Згідно з карткою особового рахунку працівника за 2024 рік, ОСОБА_1 було нарахована в вересні 2024 року компенсація відпустки після звільнення у розмірі 142088,24 грн. Загальний розмір виплат у вересні 2024 року (після звільнення) складає 222405,02 коп.
Відомістю розподілу виплат військової частини НОМЕР_4 (в якій на фінансовому забезпеченні знаходиться військова частина НОМЕР_1 ) підтверджено, що 09.09.2024 року на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано грошове забезпечення у розмірі 221289,19 грн.
При цьому, суд також звертає увагу на ту обставину, що наявність в матеріалах справи наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2025 року № 80 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2024 року №232 щодо нарахування та виплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані 98 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, не спростовує факту нарахування та виплати відповідачем ще в вересні 2024 року (при звільненні позивача з військової служби), всіх належних до виплати сум компенсацій за невикористані дні додаткової відпустки.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 КАС України).
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, а також витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева