Справа № 340/7488/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2025 року м. Дніпросправа № 340/7488/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року в адміністративній справі №340/7488/24 (головуючий суддя першої інстанції - Дегтярьова С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.11.2024 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Кіровоградській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 02.09.2024 року №7933-7880/К-02/8-1100/24 у виплаті йому грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити йому грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є працівником закладу охорони здоров`я, відповідно до норм чинного законодавства має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком, в зв`язку із чим звернувся до відповідача із відповідною заявою. Однак відповідачем відмовлено йому у призначенні грошової допомоги. Разом з тим, позивач вважає, що на дату звернення до відповідача він має стаж роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що грошова допомога, визначена пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058 надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Зазначено, що до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 не враховано період роботи позивача з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року. У тих випадках, коли в трудовій книжці або відомостях про трудову діяльність у Реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посадах і в закладах, установах державної та комунальної форми власності, додаються уточнюючі довідки закладів, установ або їх правонаступників, інші документи, що підтверджують такі відомості. Позивачем додаткових документів, що підтверджують належність Міжколгоспного санаторію «Дружба» та ТОВ «Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Дружба» до закладів та установ комунальної форми власності, як це зазначено у довідці від 12.07.2024 року №1 (статут, положення, структура закладу, документи про рівень акредитації тощо), не надано. Відповідач вважає, що права на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення позивач немає, оскільки страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить менше 35 років. Крім того, відповідач вказує, що позивач був зобов`язаний дотримуватися порядку звернення до органів Пенсійного фонду, визначеного чинним законодавством України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 11.03.2025 року по 20.03.2025 року головуючий суддя Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року головуючий суддя Юрко І.В. та суддя-член колегії Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 27.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

15.07.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до відповідно п.7.1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

22.07.2024 року за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянуло заяву і додані до неї документи та прийняло рішення №40 про призначення пенсії за віком відповідно п.7.1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058 з 17.04.2024 року (а.с.35, 67, 68, 70).

У серпні 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою, якою просив здійснити нарахування та виплату йому грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.96).

Пенсійний орган листом від 02.09.2024 року №7933-7880/К-02/8-1100/24 повідомив позивача про відсутність підстав для виплати грошової допомоги, оскільки його страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить менше 35 років. Також зазначено, що обчислений згідно з наданими документами та даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб, стаж склав 41 рік 8 місяців 11 днів, у тому числі стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років - 32 роки 6 місяців 29 днів. До стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 не враховано період роботи в Міжколгоспному санаторії «Дружба» з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року, згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.07.2024 року №1, виданої ТОВ «Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Дружба», у зв`язку з відсутністю інформації про перейменування Міжколгоспного санаторію «Дружба» в ТОВ «Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Дружба». Окрім того, позивачем не надано документів, підтверджуючих належність Міжколгоспного санаторію «Дружба» в ТОВ «Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Дружба» до закладів та установ комунальної форми власності, як це зазначено у довідці від 12.07.2024 року №1 (статут, положення, структура закладу, документи про рівень акредитації тощо) (а.с.13).

Вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка, відомостями з якої підтверджено трудову діяльність позивача у Міжколгоспному санаторії «Дружба» з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року на посадах лікаря (ординатора, лікаря по апітерапії, терапевта, кардіолога). Суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058, оскільки з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 з 15.05.1990 по 31.08.1993, у позивача наявний стаж на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (35 років).

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі по текстк - Закон №1788, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Згідно з абзацом другим п.2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Спірним питанням у даній справі є наявність права у позивача на отримання грошової допомоги, передбаченої п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана норма передбачає, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Порядок №1191).

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е», пункту «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким, починаючи з 01.10.2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Аналогічні спірні відносини вже розглядалися Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 15.06.2022 року по справі №200/854/19-а Верховний Суд дійшов висновку, що: «норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.».

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зарахування відповідачем до стажу, який дає право позивачу на виплату грошової допомоги періоду роботи у Міжколгоспному санаторії «Дружба» з 15.05.1990 по 31.08.1993 на посадах лікаря є безпідставним, а відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з мотивів відсутності у пенсійного фонду інформації про перетворення Міжколгоспного санаторію «Дружба» в ТОВ «Дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Дружба» та неврахування цього періоду до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є протиправною.

З цього приводу апеляційний суд зазначає про таке.

Як зазначалося вище, ГУ ПФУ в Чернігівській області розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та додані до неї документи та прийняло рішення від 22.07.2024 року №40 про призначення позивачу пенсії за віком відповідно п.7.1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058 з 17.04.2024 року (а.с. 67, 68,70).

Згідно протоколу-розрахунку призначення пенсії від 22.07.2024 року, страховий стаж ОСОБА_1 на час звернення склав 41 рік 05 місяців 11 днів, в тому числі стаж на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років - 32 років 6 місяців 29 днів.

Як вбачається з протоколу-розрахунку до стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано період роботи позивача з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року.

Тобто, період роботи позивача в Міжколгоспному санаторії «Дружба» з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року не зарахований до спеціального стажу позивача рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області, яке позивачем в цій частині не оскаржено.

Саме така підстава відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги зазначена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в листі від 02.09.2024 року №7933-7880/К-02/8-1100/24.

В межах справи, що переглядається в апеляційному порядку, правомірність рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.07.2024 року №40 або дії пенсійного органу щодо розрахунку спеціального стажу позивача не є предметом спору в даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою лише про виплату грошової допомоги, визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Питання зарахування чи не зарахування певних періодів роботи позивача до страхового та/або спеціального стажу у вказаній заяві позивачем не ставилось та пенсійним органом не розглядалося.

Листом від 02.09.2024 року ГУ ПФУ в Кіровоградській області позивача повідомив про відсутність підстав для виплати грошової допомоги, оскільки стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років становить менше 35 років.

Тобто, станом на день звернення позивача із заявою про виплату спірної грошової допомоги, позивач не мав достатньо страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки питання зарахування до спеціального стажу позивача роботи в Міжколгоспному санаторії «Дружба» з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року не вирішено ані пенсійними органами, ані судовими рішеннями. З позовом про зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу позивач до суду, в тому числі в рамках цієї справи, не звертався.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», безпідставно врахувавши період роботи ОСОБА_1 з 15.05.1990 року по 31.08.1993 року до спеціального стажу.

Будь-яке зобов`язання відповідача про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, в резолютивній частині судового рішення першої інстанції відсутні, та з такими вимогами позивач до суду не звертався.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року в адміністративній справі №340/7488/24 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року в адміністративній справі №340/7488/24 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко