Справа № 208/4069/25
Суддя: Гречана В. Г.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/4069/25
провадження № 2-а/208/84/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Агеєвої В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 208/4069/25 за позовною заявою представника позивача - адвоката Бандурченко Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2025 року № 28,-

ВСТАНОВИВ:

01.04.2025 року представник позивача - Бандуренко Юлія Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2025 року № 28.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 працює бухгалтером на підприємстві КП Гірський комунальник Гірської МВА. У відповідності до Припису на виконання завдання від 10.03.2025 року, на підставі Розпорядження голови Сєвєвродонецької районної державної адміністрації від 14.01.2025 року № 4 "Про стан війського обліку у 2024 році та завдання на 2025 рік", на підприємстві КП Гірський комунальник Гірської МВА було проведено перевірку з організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, забезпечення функціонування системи військового обліку на підприємстві.

За висновком даної перевірки, інспектором відділення рекрутінгу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 сержантом ОСОБА_2 складено протокол № 19 від 11.03.2025 року.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення виніс постанову № 28, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 59 500,00 грн.

У зазначеній вище постанові дата прийняття рішення значиться 16.10.2024 року, в той час, як протокол про вчинення адміністративного правопорушення складено аж 11.03.2025 року, що свідчить про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки постанова фактично винесена без протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідальність за порушення правил ведення військового обліку визначається ст. 210-1 КУпАП «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Однак, при цьому за нехтування вимогами до ведення військового обліку штраф можуть накласти на керівника підприємства.

За порушення порядку ведення військового обліку- як на керівника підприємства, так і на особу, відповідальну за ведення військового обліку відповідно до наказу.

Законодавством передбачено, якщо посадова особа ТЦК виявила порушення, вона протягом 24 годин складає протокол про адміністративне правопорушення у двох екземплярах, один з яких вручають посадовій особі підприємства, яку притягують до адміністративної відповідальності.

Згідно п.16 ЗУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», та ч.5 ст. 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на керівників підприємств, установ, організації незалежно від підпорядкування і форми власності.

Згідно п. 8 ЗУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організація покладається на відповідальних керівників.

Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).

У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.

Разом із наявністю диплома молодшого бакалавра, у особи, має бути сертифікат або інший наявний документ про присвоєння професійної кваліфікації Інспектор з військового обліку.

Крім того, відповідно до Статуту підприємства, згідно п. 3.8 та 3.12.1 у разі зміни Керівника підприємства обов`язковими є проведення ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства порядку, передбаченому законодавством. Керівник несе відповідальність за стан і діяльність підприємства.

Таким чином, відповідальність за стан діяльності підприємства, в тому числі й ведення військового обліку, покладається безпосередньо на керівника підприємства.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що винесена відносно ОСОБА_1 постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм закону, а тому підлягає скасуванню.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 року, адміністративну справу №208/4069/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі № 208/4069/25 та призначено до судового розгляду.

16.07.2025 року представником позивача адвокатом Бондурченко Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

16.07.2025 року представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку судових повісток та ухвали про відкриття провадження по справі до електронного кабінету відповідача по справі через систему ЕСІТС не з`явився. Своїм правом на подання відзиву до суду не скористався.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Постановою № 28 від 16.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі ТЦК та СП) полковником ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 59 500,00 грн.

Згідно вищевказаної постанови правопорушення складається в тому, що у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану України» від 24.02.2022 року (зі змінами), у порядку, визначеному п.7 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» - 11.03.2025 року було встановлено факт скоєння порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» бухгалтера КП «Гірський комунальник» Гірської міської військової військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області ОСОБА_1 , яка була призначена відповідальною за ведення військового обліку і бронювання військовозобов`язаних наказом директора КП «Гірський комунальник» за № 22-к/тр від 02.09.2024 року та на сьогодні є відповідальною особою за організацію та ведення військового обліку в установі.

За результатами перевірки встановлено наступні порушення:

-Наказ керівника підприємства, установи та організації про призначення посадових осіб відповідальних за ведення військового обліку потребує переопрацювання;

-відсутні функціональні обов`язки посадової особи відповідальної за організацію та ведення військового обліку;

-відсутні повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 за 2024 рік про призначення відповідальних за організацію ведення військового обліку;

-у відповідальної особи за ведення військового обліку в установі відсутній сертифікат про проходження курсів підготовки спеціалістів, відповідальних за ведення військового обліку в установах ( так як вона не проходила курси), підприємствах та організаціях);

-відсутні виготовлені друкарським способом правила військового обліку й розташування на видному місці в загальнодоступних приміщеннях;

-графік звіряння з ІНФОРМАЦІЯ_3 , затверджений керівником установи відсутній;

-план роботи установи з РТЦК та СП на рік відсутній;

-справа, де зберігаються копії військово-облікових документів громадян, які не досягли граничного віку перебування в запасі та були виключені з військового обліку відсутня;

-правильність побудови та ведення картотеки списків персонального обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів (дод 5 до ПКМУ 1487-22)відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (дод 12 до ПКМУ 1487-22) не відповідає вимогам керівних документів;

-звіряння облікових списків персонального обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів(дод.5 до ПКМУ 1487-22) із записами в військово-облікових документах не відповідає вимогам керівних документів;

-стан забезпечення оповіщення призовників і військовозобов`язаних та їх явки за викликами ІНФОРМАЦІЯ_3 не відповідає вимогам керівних документів;

-ведення журналу результатів перевірок стану обліку та звіряння облікових даних з даними ІНФОРМАЦІЯ_3 не відповідає вимогам керівних документів;

-стан ведення службового діловодства з питань військового обліку не відповідає вимогам керівних документів

За результатами розгляду перевірки встановлено, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, наказом директора КП "Гірський комунальник " від 15.08.2023 року № 8-к ОСОБА_1 на підставі її заяви було призначено на посаду бухгалтера.

Наказом № 22-к/тр від 02.09.2024 року директора КП «Гірський комунальник» на ОСОБА_1 , за її згодою, було покладено обов`язки щодо ведення військового обліку в КП «Гірський комунальник» Гірської міської ради Попаснянського району Луганської області та установлено ОСОБА_1 доплату у розмірі 10 % посадового окладу за виконання обов`язків щодо ведення військового обліку.

Відповідно до п. 8 Закону України «Про затвердження Пороядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.

Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).

У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.

Отже, за письмомою згодою ОСОБА_1 була призначена наказом начальника відповідальною особою за ведення військового обліку на підприємстві та отримувала додатково кожного місяця 10% доплати до заробітної плати.

Проте, відсутність в неї відповідного сертифікату не звільняло її від виконання покаладених на неї обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 при виконанні покладених на неї обов`язків не вжила заходів для проходження в найкоротший термін, з моменту призначення, курсів для спеціалістів з ведення військового обліку на підприємствах з метою отримання відповідного сертифікату.

Таким чином, з моменту призначення її відповідальною особою, саме ОСОБА_1 повинна була вести військовий облік працівників підприємства і вживати всіх заходів з метою з`ясування того, що саме, як відповідальна особа повинна робити та вести, які звіти та відомості повинна надсилати до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак, як вбачається з результатів перевірки підприємства, жодних дій не виконувала та не вела належним чином документацію по військовому обліку, тобто не здійснила організацію роботи в даному напрямку належним чином, відповідно до норм діючого законодавства.

Посилання представника позивача в своєму позові на те, що після звільнення директора підприємства, наказ, яким ОСОБА_1 була призначена відповідальною особою за ведення військового обліку на підприємстві, втратив чинність, а новий директор не виносив нового наказу, то відтак ОСОБА_1 не може бути винною в даному випадку, суд не приймає до уваги, оскільки наказ не було скасовано, а тому не втратив чинність, оскільки ОСОБА_1 продовжувала отримувати доплату 10% та не повідомила нового керівника про те, що вона відмовляється виконувати покладені на неї обов`язки з ведення військового обліку.

Окрім того, суд звертаю увагу на те, що перевірка підприємства органами ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювалася щодо стану війського обліку у 2024 році та завдань на 2025 рік, а відповідальною за ведення військового обліку ОСОБА_4 була призначена з 02.09.2024 року.

Що ж стосується розбіжності в даті постанови № 28 та протоколу № 19 про адміністративне правопорушення, на яких наголошує представник позивача, то суд вбачає тут лише звичайну технічну помилку, оскільки далі в тексті постанови вказана дата набрання нею законної сили та дата вручення постанови ОСОБА_1 11.03.2025 року, з чого суд вбачає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення були розглянуті начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 саме 11.03.2025 року, тобто в день складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З приводу посилань представника позивача на п.3.8 та 3.12.1 Статуту підприємства, де заначено, що у разі зміни керівника підприємства обов`язковим є проведення ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства в порядку, передбаченому законодавством, не беруться судом до уваги, оскільки фінансово-господарська діяльність підприємства жодним чином не стосується обов`язків щодо ведення військового обліку.

Тобто звільнення попереднього директора підприємства ніяким чином не знімало із ОСОБА_5 обов`язку нележним чином здійснювати ведедення військового обліку на підприємстві, оскільки саме на неї були покладені дані обов`язки.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що порушення, які зазначені в постанові, що оскаржується, були покладенні безпосередньо на бухгалтера ОСОБА_1 , тому суд вважає, що в даному випадку в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченного ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24 лютого 2022року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначеного чіткого порядку припинення особливого періоду.

Тобто, з 18 березня 2014 року і по теперішній час в Україні діє особливий період.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Закон № 3543-XII), Порядком організації та ведення військового обліку призовників, і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року.

За приписами ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» підприємства, установи і організації, щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих,

Згідно п. 8 ЗУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах та організація покладається на відповідальних керівників.

Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).

У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.

Разом із наявність диплома молодшого бакалавра, у особи, має бути сертифікат або інший наявний документ про присвоєння професійної кваліфікації Інспектор з військового обліку.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені їє парва, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправними та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню і у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В ч.1 ст. 72 КАС України зазначено, що доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У відповідності до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі по тексті -КУпАП), завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шаляхлм надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом оскарження у справі, що розглядається, є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Санкція статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність громадян та посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань за скоєне правопорушення.

Визначаючи поняття «посадова особа» доречно керуватися постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво», відповідно до якої службова особа (у роз`ясненні зазначено, що поняття «посадова особа» та «службова особа» є синонімічними) має бути наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками; організаційно-розпорядчими обов`язками (наявність яких є характерним для поняття «посадова особа») є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

Суд звертає увагу, що посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації. Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини (наприклад, право прийняття та звільнення працівників, застосування дисциплінарних чи адміністративних стягнень тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займала посаду бухгалтера, а відповідно до наказу №22-к/тр від 02.09.2024 року, виданого керівником підприємства, на неї покладено обов`язок ведення військового обліку.

ОСОБА_1 , яка дала свою згоду на призначення її відповідальною особою, була обізнана про відсутність у неї сертифікату або іншого наявного документу про присвоєння професійної кваліфікації Інспектор з військового обліку. При тому після призначення, ОСОБА_1 не вчинила жодних дій, щоб пройти певні курси з ведення військового обліку з метою отримання відповідних документів.

Окрім того, ОСОБА_1 також за виконання покладених на неї обов`язків отримувала 10% доплати до заробітної плати, однак легковажно поставилася до своїх обов`язків та не виконувала їх належним чином, що призвело до порушення встановлених законодавством вимог щодо ведення відповідальною особою військового обліку на підприємстві.

Аналізуючі усі наявні в справі докази вбачається, що навіть при звільненні директора підприємства, яким ОСОБА_1 була призначена відповідальною особою за ведення військового обліку на підприємстві, її повноваження не були припинені, наказ не скасовано, вона й надалі отримувала 10% доплати до заробітної плати, свої повноваження іншій особі не передала та не висловила новому керівнику бажання про відмову від викоанння покладених на неї обов`язків.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідач здійснив розгляд справи в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та виніс Постанову № 28 від 11.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення по справі.

Наявність усіх юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення доведена, а постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд вважає, що Постанова в справі про адміністративне правопорушення № 28 від 11.03.2025 року, винесена відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з`ясування обставин вирішено справу, а тому скасуванню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову, всі судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст.139 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.2-16, 19-20, 77, 131, 159-167, 193, 227-228, 241, 244, 246, 250-251, 255, 286, 292, 293, 295 КАС України, ст. ст. 210-1, 245, 251, 280 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог представника позивача - адвоката Бандурченко Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2025 року № 28 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Г. Гречана