Справа № 520/7494/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 520/7494/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду , в якій просить суд:

- ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та визнати протиправною бездіяльність Харківського окружного адміністративного суду щодо відмови листом заступника голови Харківського окружного адміністративного суду - Дмитра Волошина від 31.03.2025 року №05-24/ 10679/2025 в задоволенні запиту ОСОБА_1 на інформацію від 21 березня 2025 року.

- зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 21 березня 2025 року, щодо внесення до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та надсилання ОСОБА_1 , стягувачу, до електронного кабінету, а в разі його відсутності рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 року у справі № 520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до відповідача із запит від 21 березня 2025 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі №520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі №520/31419/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу. Посилаючись на вимоги ст. 19, 32 Конституції України та норм Закону України "Про доступ до публічної інформації", позивач наголошує на тому, що йому в супереч вимогам вказаного закону було безпідставно не надано запитуваної інформації. Також, наголошував на положеннях статті 373 КАС України, в силу яких протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до його електронного кабінету, а в разі його відсутності - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом. Вважаючи свої права порушеними відмовою листом заступника голови Харківського окружного адміністративного суду Дмитра Волошина від 31.03.2025 №05-24/ 10679/2025 в задоволенні його запиту на інформацію від 21 березня 2025 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Харкiвського окружного адмiнiстративного суду від 08.04.2025 матеріали адміністративної справи №520/7494/25 направлено до Другого апеляційного адміністративного суду, як суду вищої інстанції, для визначення підсудності.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2025 адміністративну справу №520/7494/25 за позовом ОСОБА_1 до Харкiвського окружного адмiнiстративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Матеріали справи надійшли до Полтавського окружного адміністративного суду 05.05.2025, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025 справу передано судді Костенко Г.В..

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 42-45/ зазначив про відсутність порушеного права позивача за запитом від 23.12.2024, наголосивши, що судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. Разом з тим, інформація, створена під час судового провадження в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією, визначеною Законом України "Про доступ до публічної інформації". Кодекс адміністративного судочинства України регламентує спеціальний порядок доступу учасників судових процесів до інформації, створеної під час судового провадження. Доступ учасників справи та осіб, стосовно яких суд вирішив питання про їхні права чи обов`язки, до інформації забезпечується в порядку, встановленому цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Отже, запит ОСОБА_1 від 14 березня 2025 розглянуто в порядку та строки визначені чинним законодавством України, відповідь направлено заявнику без порушення термінів на електронну адресу позивача. При цьому, заявнику роз`яснено, що виконавчі листи у адміністративних справах виготовляються відповідальними працівниками суду за окремими письмовими заявами учасників справ в порядку черговості опрацювання таких заяв відповідно КАС України та Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом ДСА від 20.08.2019 № 814 (зі змінами). Видача таких документів після їх підписання здійснюється в приміщенні суду, оскільки відповідно до пункту 13 розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом ДСА від 20.08.2019 № 814 (зі змінами) особа, яка одержала копію судового рішення, іншого документа, повинна розписатись в її отриманні. Одночасно також наголошено, що чинним законодавством України не передбачено направлення таких документів заявникам на їх адреси та виходячи із зазначеного вище, повідомлено ОСОБА_1 , що виконавчі листи по справам № 520/11244/24 та № 520/31419/24 виготовлені в паперовій формі, про що йому вже було повідомлено листом 31.03.2025 №05-24/ 10679/2025, а отримати їх в паперовому вигляді він може з понеділка по п`ятницю в приміщенні суду за адресою: майдан Свободи, 6, м. Харків, за умови відсутності загрози життю та здоров`ю відвідувачам та працівникам суду.

Згідно з частиною третьою статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 1 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , з посиланням на ст. 32 Конституції України, ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" направив на електронну адресу Харківського окружного адміністративного суду запит від 21 березня 2025 на отримання інформації щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 року у справі № 520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу, а також надіслати йому як стягувачу виконавчі листи за вказаними рішеннями суду.

Листом Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 №05-24/10679/2025 позивачу відмовлено у задоволенні запиту.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

За змістом статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що поданий позивач запит стосується видачі виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 року у справі № 520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі № 520/31419/24.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що інформація, створена під час судового провадження, в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією. Доступ учасників справи та осіб, стосовно яких суд вирішив питання про їхні права чи обов`язки, доступ до інформації забезпечуються в порядку, встановленому КАС України.

Суд вважає такі доводи відповідача слушними з огляду на таке.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положеннями частин 2, 3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом абзацу 1 частини 1 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З вищезазначеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження2 від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що виконання судових рішень розглядається ЄСПЛ як обов`язкова, невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 25 рішення у справі "Шаренок проти України" (заява № 35087/02) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового провадження, то інформація, яка створена в ході виконання рішення, в тому числі в частині виготовлення та направлення виконавчих листів, не є публічною в розумінні Закону № 2939-VI. Натомість доступ до неї відбувається в порядку, передбаченому КАС України.

Твердження позивача на порушення його прав на отримання інформації за зверненням від 21.03.2025 в порушення вимог Закону №2939-УІ колегія суддів вважає необґрунтованими з вище зазначених підстав.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням "Серявін та інші проти України", та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко