Справа № 400/1875/25
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1875/25

Перша інстанція суддя Мельник О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

при секретарі Ісмієвій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Другому відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме:

- зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який накладено на підставі постанови АА 285720 від 09 березня 2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 10950139 від 17 березня 2011 року;

- скасування запису про обтяження № 5360679 від 17 березня 2011 року і вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року задоволено позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, оскільки спірний арешт на майно позивача не міг бути накладеним у межах виконавчого провадження № 41585148 від 22 січня 2014 року, так як воно відкрито лише 22 січня 2014 року.

При цьому, апелянт зазначає, що позивач обґрунтовує свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна посиланнями на факт закінчення виконавчого провадження, яке не стосується відповідного арешту.

В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а як наслідок не підлягає задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Відділом державної виконавчої служби Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області у рамках виконавчого провадження № 41585148 на підставі постанови АА 285720 від 09 березня 2011 року про відкриття виконавчого провадження № 41585148 накладено обтяження, арешт на все нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у реєстрі міститься запис про обтяження за № 5360679 від 07 березня 2011 року, здійсненого на підставі постанови № АА 285720 від 09 березня 2011 року ВДВС Доманівського РУЮ Миколаївської області та внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (невизначене майно, все майно), реєстраційний номер обтяження 10950139 від 17 березня 2011 року.

В свою чергу, позивач звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту.

Проте, 17 лютого 2025 року позивач отримав лист від 15 листопада 2024 року, яким роз`яснено про неможливість зняття арешту.

В свою чергу, бажаючи зняти арешт з нерухомого майна, позивач звернувся до суду.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень не доведено правовірності накладеного арешту, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно ч. 3 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, який накладено на підставі постанови від 09 березня 2011 року про арешт майна боржника.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів справи, листом Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 75981/1 від 15 листопада 2024 року позивача повідомлено, що відносно нього немає відкритих виконавчих проваджень.

Між тим, колегія суддів зазначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, наявність підстав для збереження спірного арешту майна має бути доведена безпосередньо суб`єктом владних повноважень, а не спростована позивачем.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із зібраних матеріалів у справі, Другим відділом державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надано до суду жодного доказу, з якого можливо встановити наявність будь-якої непогашеної заборгованості у позивача, яка може бути стягнута у примусовому порядку, як і доказів, з яких можливо встановити самі підстави для накладення арешту на майно позивача у 2011 році.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, так як спірний арешт на майно позивача не міг бути накладеним у межах виконавчого провадження № 41585148 від 22 січня 2014 року, оскільки воно відкрито лише 22 січня 2014 року.

В даному випадку, як вже зазначалось вище, саме суб`єкт владних повноважень має обов`язок повідомити суду достовірні підстави накладення арешту на майно позивача, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження.

В свою чергу, за наслідком невиконання зазначеного обов`язку відповідачем, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без задоволення на підставі зазначених доводів апелянта.

Тому, керуючись ст.ст. 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Другий відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук