Справа № 629/4173/25
Суддя: ЦЕНДРА Н. В.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 629/4173/25
Провадження№2-а/629/35/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2025 року суддя Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову №292 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену 06 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. В обґрунтування позову зазначає, що 06 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 винесено у відношенні позивача по справі ОСОБА_1 постанову №292 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Посилання відповідача на порушенням позивачем вимог абзацу 2 статті 17 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не відповідає ознакам адміністративного правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Похідним від чого є безпідставність змісту обвинувачення та загалом його некоректність. Неналежне виконання відповідачем вимог щодо належного сповіщення особи та відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження умисного вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 . Оскаржувана постанова відповідача є безпідставною, з огляду на те, що повістка про виклик на ім`я позивача була направлена не за адресою фактичного проживання ОСОБА_1 , а за зареєстрованим місцем проживання останнього. При цьому, фактичне місце проживання ОСОБА_1 відповідачу було відоме, з огляду на вчасне оновлення персональних даних позивачем, а також з огляду на те, що дані про розшук ОСОБА_1 було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем фактичного проживання позивача. Тобто тим самим підтверджується факт обізнаності відповідача щодо фактичного проживання ОСОБА_1 в місті Лозова Харківської області. Враховуючи той факт, що повістка про виклик була направлена не за оновленою адресою проживання ОСОБА_1 , враховуючи обізнаність відповідача щодо фактичного місця перебування позивача, слід стверджувати про неналежне виконання відповідачем припису щодо виклику особи у розумінні п.41 Порядку № 560. Також ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка з 23.07.2024 року перемістилась із зареєстрованого місця свого проживання: АДРЕСА_1 до фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 . Будучи законослухняним громадянином, ОСОБА_1 вчасно оновив свої персональні дані, у тому числі фактичне місце проживання, що підтверджується військово-обліковим документом у додатку «Резерв+», в якому наявна відмітка «дані оновлені вчасно». Крім того, 11.11.2024 року ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_5 пройшов медичний огляд ВЛК, що підтверджується довідкою ВЛК №245/3 від 11.11.2024 року. Окрім того, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено у зв`язку із неприбуттям за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.09.2024 о 09:00 для уточнення даних. Правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_1 ч.3 ст.210-1 КУпАП, не є триваючим та вважається закінченим з моменту його вчинення, тобто неявки до ТЦК та СП у визначений строк. Таким чином, виявлення відповідачем вказаного правопорушення відбулося саме 16.09.2024 року, оскільки в цей день було встановлено, що позивач по повістці за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.09.2024 о 09:00 не з`явився. В той же час, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у відношенні ОСОБА_1 складена 06.03.2025 року, тобто після закінчення трьохмісячного строку, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Крім 11.11.2024 року ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , за направленням якого в подальшому останній пройшов медичний огляд ВЛК. Тобто вже на момент 11.11.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 перевірив особу ОСОБА_1 та в черговий раз також мав об`єктивну можливість виявити факт порушення ОСОБА_1 вимог мобілізаційного законодавства. Натомість, не дивлячись на явку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження ВЛК, у відношенні останнього не було складено будь-якого протоколу про адміністративне правопорушення, останньому не повідомлялись про обставини виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.09.2024 року.

17 червня 2025 ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Не погодившись з позовом, 27.06.2025 року представником ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що під час перевірки облікових даних встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув по повістці №197078, яка була відправлена йому рекомендованим листом №424 від 03.09.2024 року з повідомленням через засоби АТ «Укрпошта» про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 для уточнення облікових даних на 09:00 16.09.2024 року, але рекомендований лист №424 не було вручено та повернулось 17.09.2024 року до відправника з відміткою, що «адресат відсутній за вказаною адресою». У визначений у повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_7 не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги абзацу 1 частини 1 та 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в якому визначено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування. Після неявки у визначений у повістці час системою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з 17.09.2024 року створено автоматично звернення до Національної поліції, щодо розшуку ОСОБА_1 та доставку до ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до вимог статті 259 КУпАП. 20.02.2025 року при перевірці працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 мобілізаційного відділу ОСОБА_3 складено відповідний протокол №292 від 20.02.2025 року за порушення п.30, п.31, п.30-2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою КМУ №560 та повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 10:00 годин 06.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . 06.03.2025 за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, стосовно позивача, винесено постанову № 292 про накладення штрафу в сумі 17 000 грн,. Також, встановлено, що з 08.05.2025 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 , а з 17.06.2025 року створено звернення до Національної поліції про розшук ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлене наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є військовозобов`язаним.

20 лютого 2025 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_3 складено протокол №2788 про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, без поважних причин не з`явився 16.09.2024 року 09 год. 00 хв. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом у строк зазначений у повістці №197078.

06 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 була винесена постанова №292 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що в ході наданих та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_11 документів 20.02.2025 року о 16 год. 00 хв. встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, без поважних причин не з`явився 16.09.2024 року 09 год. 00 хв. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом у строк зазначений у повістці №197078, сформованій згідно вимог п.п.30,30-2,31 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженої постановою КМУ від 16.05.2024 року №560 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Зазначена повістка була надіслана ОСОБА_1 відповідно до вимог п.п.30-3,31 Порядку через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання. Згідно довідки ОСОБА_4 встановлено, що повістка повернута з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п.п.2 п.41 Порядку вважається належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . По факту неприбуття у строк зазначений у повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу Лозівського РВП ГУНП в Харківській області було направлено звернення про розшук та доставку ОСОБА_1 .

Отже, військовозобов`язаний ОСОБА_1 своїми діями та бездіяльністю під час дії особливого періоду в Україні, який на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» настав 17.03.2014 та діє по теперішній час, порушив вимоги абз.2 ст.17 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також ст. 210 КУпАП містить примітку, згідно з якою положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024 (далі Закон № 3633-ІХ).

Цим Законом положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до абз. 4 п.п. 1 п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3633-ІХ громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він в умовах особливого періоду, будучи військовозобов`язаним, не з`явився 16.09.2024 року 09 год. 00 хв. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом у строк зазначений у повістці №197078.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Крім того, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 2101 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст.210-1 КУпАП не застосовуються - за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Відповідно до ч. 5 ст. 5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Разом з тим, посилання на норму Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який встановлює перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, в оскаржуваній постанові відсутні.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до Законів України «Про публічні електронні реєстри», «Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

З наявних матеріалів справи не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

У контексті зазначеного, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача у справі покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Однак обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних ОСОБА_1 у спосіб, встановлений у примітці до ст. 210 КУпАП, відповідачем не надано.

Таким чином, доказів в підтвердження правомірності спірної постанови, враховуючи примітку до ст. 210 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, з досліджених копій військово-облікового документа з «Резерв +» та довідки ВЛК №245/3 від 11.11.2024 року позивача вбачається, що ОСОБА_1 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_5 11.11.2024 року пройшов медичний огляд ВЛК.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повинен був з`явитись 16.09.2024 року 09 год. 00 хв. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом у строк зазначений у повістці №197078.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_12 стало відомо про неявку ОСОБА_5 по повістці у день, коли він не з?явився (отже почав свій перебіг строк з дня виявлення правопорушення). На користь висновку про те, що 16.09.2024 відповідачем було виявлено правопорушення вчинене позивачем, свідчить і той факт, що на наступний день після неявки по повістці, а саме 17.09.2024 створено автоматично звернення до Національної поліції, щодо розшуку ОСОБА_1 та доставку до ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що зазначено у відзиві на позовну заяву.

Частиною 9 статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Отже, строк накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП становить три місяці з дня його виявлення, тобто у відношенні до позивача перебіг такого строку почався 16.09.2024.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Таким чином, судом було встановлено, що адміністративне стягнення було накладене відповідачем поза межами строку, встановленого ч. 9 ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в адміністративній справі підлягало закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Отже, за таких обставин оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, з урахуванням положень ч.1 ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 484,48 грн.

Стосовно вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем долучено тільки свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер, без детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, також не був наданий договір про надання правової допомоги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач не підтвердив розмір витрат на правничу допомогу, а тому відмовляє у стягненні вказаних витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5-9, 12, 77, 241-246, 255, 286, 292, 293, 295, 297 КАС України, ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», Конституцією України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову від 06.03.2025 року №292 за справою про адміністративне правопорушення за ст.210-1 ч.3 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 484,40 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_13 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА