Справа № 520/18724/25
Суддя: Ширант А.А.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17 липня 2025 р. справа № 520/18724/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ширант А.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Харківської обласної військової адміністрації (вул. Сумська, буд. 64, 61002, ) про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач просить суд примусити установи, які мають відповідні повноваження вилучати майно для потреб сил оборони - надати відповідні документи а саме: акт про примусове відчуження або вилучення майна, а також документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, інші документи, пов`язані з вилученням.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, які встановлені ст.ст. 160, 161, 172 КАС України.

Щодо змісту позовних вимог

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

В позовних вимогах позивач просить суд примусити установи, які мають відповідні повноваження вилучати вказано майно для потреб сил оборони - надати відповідні документи а саме: акт про примусове відчуження або вилучення майна а також документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, інші документи пов`язаних з вилученням. Разом з тим, відповідачем по справі визначено Харківську обласну військову адміністрацію.

Отже позовна вимога стосується надання документів (невизначеним колом установ), водночас позивач не назначає про те чи звертався він до будь яких установ із вказаною вимогою - в тому числі й до Харківської обласної військової адміністрації і чи було з боку таких установ (або адміністрації) вчинена будь яка дія або бездіяльність, яка може бути предметом оскарження до суду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, перевіривши зміст адміністративного позову, суддею встановлено відсутність у позові звернутих позовних вимог до Харківської обласної військової адміністрації, оскільки позивачем не висунуті вимоги щодо протиправності рішення, або дії чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, якими були порушені права позивача.

Отже, позовна вимога в цій частині є неконкретною, а тому підлягає уточненню.

Щодо предметної юрисдикції позову

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, визначальними ознаками приватно-правових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Оскільки відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 353 Цивільного кодексу України у разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція).

В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Оцінка, за якою попередньому власникові була відшкодована вартість реквізованого майна, може бути оскаржена до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження майна позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості; вилучення майна позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач скаржиться на те, що його права на користування та розпорядження майном (нерухомість, що належить йому на праві власності) порушені, також порушуються його права на отримання компенсації за примусове відчуження майна.

Вказані вимоги свідчать про їх приватно правовий характер, які мають розглядатись в порядку цивільного судочинства.

А тому, позивачу слід визначитись із суттю свого спору - чи є він приватно правовим чи публічно правовим.

Якщо позивач скаржиться на порушення свого майнового права - то правовідносини не стосуються захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а спрямовані на захист майнових прав позивача, а тому вказаний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Позивачу доцільно визначитись: якщо він звертається до суду задля захисту свого майнового права - то даний спір має розглядати місцевий загальний суд за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України.

Якщо спір позивача стосується оскарження дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень - позивачу доцільно уточнити яка дія або бездіяльність вказаного суб`єкта є предметом оскарження задля звернення до адміністративного суду.

У разі потреби отримати правову допомогу позивач може звернутись до Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги (адреса: Майдан Свободи (Держпром), 5, 6 під`їзд, 3 поверх (праве крило) м. Харків, 61022, т. , , еmail: ) задля уточнення питання наявності у нього права на безоплатну правову допомогу та у разі наявності такого права звернутися до Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги за правовою допомогою по відповідних питаннях.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви шляхом подання до суду уточненої позовної заяви із зазначенням рішення, або дії чи бездіяльності Харківської обласної військової адміністрації, якими порушені права позивача та їх обґрунтування та у відповідності до вимог, передбачених положеннями ч.1 ст. 5 КАС України.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИЛА:

1. Позовну заяву - залишити без руху.

2. Надати позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненого адміністративного позову, з копіями відповідно до кількості учасників справи, із зазначенням рішення, або дії чи бездіяльності Харківської обласної військової адміністрації, якими порушені права позивача та їх обґрунтування та у відповідності до вимог, передбачених положеннями ч.1 ст. 5 КАС України.

3. Копію ухвали надіслати позивачу.

4. Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Cуддя А.А. Ширант