Справа № 569/11043/25
Суддя: Балацька О. Р.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючої судді Балацької О.Р.,

з участю секретаря судового засідання Бугайчук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області, третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог - Державна казначейська служба України, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною завою до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області, третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог - Державна казначейська служба України, звернувся представник ОСОБА_1 адвокат Дупак В.Г. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4815796 від 25.05.2025 р., відносно громадянина ОСОБА_1 , згідно з ч. 4 ст. 126 КУпАП, з накладанням штрафу у розмірі 20400 грн. 00 коп. В позовній заяві просить визнати протиправною та скасувати цю постанову, справу про адміністративне правопорушення закрити; стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , понесені ним витрати, пов`язані із правовою допомогою у розмірі 10000 грн. 00 коп. та понесені ним судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4815796 від 25.05.2025 р., позивача ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності. Згідно з постановою Позивач вчинив адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 126 керування транспортним засобом без полісу ОСЦПВ власників наземних ТЗ та керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, і застосовано до Позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. 00 коп. Заперечуючи факт вчинення адміністративного правопорушення позивач зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності згідно з ч. 4 ст. 126 КУпАП є незаконним та порушує норми матеріального та процесуального права, оскільки постанова суду першої інстанції не набрала законної сили.

Від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області Бикова О. В. до суду надійшов відзив із запереченнями на позовні вимоги. У відзиві зазначено про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху. Представник відповідача зазначає, що поліцейським виявлено та встановлено факт керування позивачем автомобілем, тоді як він позбавлений права керування транспортними засобами, а відтак в його діях наявних склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Також всупереч ст. 77 КАС України позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставинами, на яких ґрунтуються його вимоги, та не надав доказів, які можуть спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставини, що виключають адміністративну відповідальність. У зв`язку з зазначеним відповідач просить суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Від представника Державної казначейської служби України до суду надійшли пояснення у яких зазначено, що стягнення шкоди з держави через Казначейство за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права; витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У зв`язку з цими доводами просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р.

Згідно з відповіддю № 1448728 від 04.06.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Додаткових заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин

Суд встановив, що 25.05.2025 р. інспектором 2 взводу 2 роби 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Лозицьким С.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4815796. Згідно з постановою ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 126 керування транспортним засобом без полісу ОСЦПВ власників наземних ТЗ та керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. 00 коп.

Як зазначено у вказаній постанові 25.05.2025 р. о 16 год. 12 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT MEGANE», номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Рівне, вулиця Князя Володимира, 111В, без полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів та будучи позбавленим права керування транспортним засобом від 13.02.2025 р. Рівненським міським судом Рівненської області справа № 569/1082/25, чим порушив п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.02.2025 р. у справі № 569/1082/25 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У зв`язку з незгодою з постановою Рівненського міського суду Рівненської області як такою, що була винесена з грубим порушенням матеріального та процесуального права, ним подано апеляційну скаргу на цю постанову. Справа перебуває на розгляді у Рівненському апеляційному суді.

Згідно з сайту Судова влада України, вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Дупак В.Г. подав апеляційну скаргу на постанову Рівненського міського суду Рівненської області у справі від 13.02.2025 р. у справі № 569/1082/25, розгляд справи призначено на 14.07.2025 р. у Рівненському апеляційному суді.

До відзиву долучено відеозаписи, здійснені 25.05.2025 р. на портативний відео реєстратор поліцейського № 476896, з яких зрозуміло наступне: під час спілкування з водієм, поліцейським повідомлено підставу зупинку транспортного запису, встановлено особу водія; повідомлено, що відповідно до ІПНП водія позбавлено права керування транспортними засобами, після чого оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, повідомлено про права особи відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; водія ознайомлено із змістом правопорушення.

ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Щодо скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами і доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.2.1а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобом та тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності та має сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. На підставі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Суд встановив, що постанова Рівненського міського суду Рівненської області у справі від 13.02.2025 р. у справі № 569/1082/25 згідно з якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік законної сили не набрала на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки позивач подав апеляційну скаргу до Рівненського апеляційного суду. Рішення за результатами оскарження вказаної постанови не ухвалене, відтак постанова суду була оспорюваною.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, тому постанову серії ЕНА № 4815796 від 25 травня 2025 року належить скасувати.

Пунктом 3 ч. 3ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність притягнення позивача до відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, а тому постанову серії ЕНА № 1551406 від 29 лютого 2024 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Щодо витрат, пов`язаних із правовою допомогою

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення витрат, пов`язаних із правовою допомогою у розмірі 10000 грн. 00 коп., суд зазначає таке.

Преставник позивача адвокат Дупак В.Г. просить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп., посилаючись на договір про надання правової допомоги та акт приймання-передання послуг з надання правничої допомоги № 28/05 від 28.05.2025 р.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-3132 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Одночасно, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними доказами, а саме представник позивача надав договір-доручення № 17/05 про надання правової допомоги адвокатом від 27 травня 2025 року; тарифи та послуги до договору-доручення № 17/05 про надання правової допомоги адвокатом від 27 травня 2025 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 28/05 від 28 травня 2025 року на суму 10 000 грн. 00 коп. за правову допомогу відповідно до договору № 17/05 від 27 травня 2025 року, з яких встановлено, що загальна вартість послуг адвоката складає 10 000,00 грн. 00 коп.

Заразом суд враховує, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву висловив незгоду із заявленою сумою витрат на правничу допомогу, оскільки така є явно завищеною для даної категорії справ.

При цьому, суд звертає увагу, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними. Водночас це не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.Навіть у справах незначної складності та у справах, де відсутні грошові санкції, особа не може бути обмежена у можливості звернутися за правничою допомогою, а у подальшому до суду для захисту своїх порушених прав. Разом з тим, вона не може розраховувати, що сума витрачених коштів буде їй відшкодована судом у повному обсязі без урахування вищевказаних обставин.

У даному випадку саме позивач має визначити, чи готовий він витратити на правничу допомогу суму коштів, не отримавши їх відшкодування у повному обсязі. На ці обставини має звертати увагу і адвокат при наданні консультації клієнту.

Суд враховує, що предметом розгляду у даній справі є встановлення правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено стягнення штрафу в розмірі 20 400 грн. 00 коп. Також суд звертає увагу, що ця адміністративна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи як справа незначної складності (малозначна справа), у вказаній категорії справ є значна стала судова практика, а позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви та інших документів у даній справі вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи,

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому, вартість такої послуги в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.Враховуючи зазначене суд вважає, що співмірним розміром відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу є сума 5000 грн., який є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

За таких обставин на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в розмірі 5000 грн. 00 коп., у стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Статтею 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовна вимога про скасування постанови про адміністративне правопорушення підлягає з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 650 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 9, 19, 20, 77, 139, 205, 241, 244, 245, 246, 286, 295, 297 України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4815796 від 25.05.2025р., про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. 00 коп.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 650 грн. 60 коп. та понесені ним судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд Рівненської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області, місцезнаходження: вул. Степана Бандери буд. 14А, м. Рівне,33028, .

Повне судове рішення складене та підписане 16.07.2025 р.

Суддя Ольга БАЛАЦЬКА