Справа № 140/3328/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3328/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12 березня 2025 року №1503 на підставі протоколу Комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 березня 2025 року №20 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 15 частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ); зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ з урахуванням висновків суду.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому у них народилось троє дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У судовому порядку шлюб було розірвано. При цьому діти залишилися проживати разом з батьком. З метою реалізації свого права на відстрочку від призову 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про надання відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ (колишня дружина позивача перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , а неповнолітня донька ОСОБА_5 проживає разом з ним). Однак листом від 12 березня 2025 року №1503 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з тих підстав, що матір дитини - ОСОБА_5 не є дружиною позивача.

Позивач вважає таке рішення протиправним. Вказав, що законодавча конструкція пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХП містить у собі суперечливі тлумачення такої підстави для відстрочки, яке застосовано відповідачами у найбільш сприятливий для себе спосіб. Так в першій частині пункту зазначено, що право на відстрочку мають жінки та чоловіки, які мають дитину віком до 18 років, тобто законодавець не пов`язує перебування батьків неповнолітньої дитини в шлюбі для отримання відстрочки. Однак друга частина пункту містить іншу вимогу для надання відстрочки, змінюючи правовий статус батьків неповнолітньої дитини з жінки та чоловіка на чоловіка (дружину), тобто пов`язує перебування батьків неповнолітньої дитини у шлюбі як обов`язкову умову для отримання одному із батьків отримати відстрочку від мобілізації. Позивач вважає, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Позивач також зауважив, що за приписами підпункту «г» пункту 2 частини четвертої з урахуванням абзацу третього пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі його мобілізації матір неповнолітньої ОСОБА_5 також не може бути звільнена з військової служби з підстав неперебування у шлюбі. Тож неповнолітня донька ОСОБА_5 залишиться без належного батьківського піклування (якщо і мати, і батько одночасно будуть проходити військову службу).

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с.64-67).

У відзиві на позовну заяву відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.57-59). В обґрунтування цієї позиції вказав, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 . 12 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, в ході розгляду якої було встановлено, що позивач всупереч положенням Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560), не долучив свідоцтво про шлюб, а подав копію рішення Володимир-Волинського міського суду від 03 квітня 2017 року про розірвання шлюбу з дружиною, яка є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач наголосив, що законодавець чітко визначив, що відстрочка відповідно до пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ надається за умови, якщо чоловік та жінка являються подружжям та мають спільну дитину віком до 18 років і один з подружжя проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не є спірним та підтверджується тимчасовим посвідчення військовозобов`язаного від 08 березня 2023 року №115/2023 (а.с.28).

27 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про надання відстрочки від мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ. До заяви було долучено копії свідоцтва про народження доньки серії НОМЕР_2 від 27 січня 2010 року (а.с.16), рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2017 року (а.с.9-10), постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (а.с.11-15), акта обстеження умов проживання від 26 лютого 2025 року №9 (а.с.18), паспорта ОСОБА_5 (а.с.20), довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 від 26 листопада 2019 року №881 (а.с.22), паспорта ОСОБА_1 (а.с.23), довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (а.с.26), витягу з Реєстру територіальної громади від 25 лютого 2025 року (а.с.27), тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 08 березня 2023 року №115/2023 (а.с.28) та довідку Військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2025 року №145 (а.с.17).

Листом від 12 березня 2025 року №1503 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що протоколом від 11 березня 2025 року №20 ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що матір дитини ОСОБА_5 згідно з рішенням суду про розірвання шлюбу від 03 квітня 2017 року не є дружиною позивача (а.с.19).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (затверджено Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

За приписами частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154, зі змінами), визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Так згідно з пунктом 15 частини першої цієї статті не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-XII Кабінет Міністрів України постановою від 16 травня 2024 року затвердив Порядок №560.

Підпунктами 56, 57 Порядку №560 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Отже, комісія, яка розглядає питання надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період утворюється і діє при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (відокремленому відділі).

Згідно з пунктом 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з Додатком 5 до Порядку №560 документами, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, є: свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дитини, довідка про проходження військової служби чоловіком (дружиною).

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 59 Порядку №560).

Як визначено пунктом 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України.

Аналізуючи наведені норми Порядку №560 слід дійти висновку, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зобов`язані вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

За обставин справи 27 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ. Водночас за результатом розгляду поданих документів ІНФОРМАЦІЯ_3 рішенням, оформленим протоколом від 11 березня 2025 року №20, відмовила позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ й таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Оцінюючи доводи сторін, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 січня 2010 року, батьками ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.16).

Відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 квітня 2017 року у справі №154/709/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (9-10).

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 серпня 2017 року у справі у справі №154/1554/17-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року у справі №154/1554/17-ц рішення суду першої інстанції в частині відмови у визначенні місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 з матір`ю скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову частково та визначено місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_2 ; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі №154/1554/17-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: скасовано рішення Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 серпня 2017 року залишено в силі (а.с.11-15).

Із акту обстеження умов проживання від 26 лютого 2025 року №9 слідує, що позивач ОСОБА_1 , а також ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_5 (донька) зареєстровані та проживають за однією адресою; вказано про виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків (а.с.18). Місце реєстрації і проживання позивача разом з дочкою ОСОБА_5 також підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26 листопада 2019 року №881 (а.с.22) та витягом з Реєстру територіальної громади від 25 лютого 2025 року (а.с.27).

Отже, зазначеними доказами підтверджено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , яка проживає разом із ним, при цьому позивач займається її вихованням.

Довідкою від 25 лютого 2025 року №145 підтверджено, що старший сержант ОСОБА_2 (мати дітей) перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.17).

Конструкція пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ умовою відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації вказує на наявність у військовозобов`язаного дитини (дітей) віком до 18 років і чоловіка (дружини), який (яка) проходить військову службу.

У ситуації, яка склалася із позивачем, на заваді стала та обставина, що батьки дитини розлучені. При цьому після розірвання шлюбу у 2017 році між батьками дітей, ті залишилися проживати з батьком, який займався їх вихованням та розвитком, на що вказує постанова Верховного Суду у справі №154/1554/17-ц. Акт обстеження умов проживання від 26 лютого 2025 року №9 підтверджує проживання неповнолітньої ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_1 до цього часу.

На переконання суду, положення пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, якими надано право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації одному із батьків, вочевидь спрямовані на захист інтересів дитини, аби та не залишилася без батьківського піклування у тому разі, коли інший з батьків вже проходить військову службу. Тобто логіка законодавця є зрозумілою.

У своїх висновках суд враховує, що відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом України з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Сімейного кодексу України).

Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 Сімейного кодексу України).

Статтею 152 Сімейного кодексу України закріплене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Пропорційність між виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та охороною дитинства, піклуванням батьками про дітей прослідковується не тільки у пункті 15, а також і в інших нормах частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ. Так не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (пункт 3); жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (пункт 4); жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років (пункт 5); жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність (пункт 6); жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи (пункт 7); усиновлювачі, на утриманні яких перебуває дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років (пункт 8).

У випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи, наявності у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основоположних свобод органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Абсурдним є таке тлумачення пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, за якого якщо батьки є військовозобов`язаними і перебувають у шлюбі, при цьому один із них проходить військову службу, то інший має право на відстрочку у зв`язку із наявністю дитини віком до 18 років, але якщо батьки розлучені, то таке право інший з батьків не має (хоч він по суті здійснює виховання дитини і піклування про неї).

У випадку призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (батька), у той час як ОСОБА_2 (мати) вже проходить військову службу, дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишається позбавленою батьківського піклування.

В контексті наведеного суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_3 допущено формальний підхід до перевірки і оцінки обставин наявності у позивача підстав для відстрочки від призову. Тому відмова у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, оформлена протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 березня 2025 року №20, є протиправною і таке рішення підлягає скасуванню (прийняте нерозсудливо, непропорційно, без урахування усіх обставин). Суд зауважує, що повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12 березня 2025 року №1503 про це протокольне рішення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд вважає, що з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Частиною першою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 24 березня 2025 року №5659-2853-6678-6136, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 55).

За результатами вирішення спору на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ), Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом від 11 березня 2025 року №20, про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати Комісію для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 лютого 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 15 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк