Справа № 280/8990/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2025 року м. Дніпросправа № 280/8990/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №280/8990/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

25.09.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.08.2024 №23 про відмову позивачці в призначенні пенсії;

зобов`язати відповідач: зарахувати до пільгового стажу позивачки період роботи з 01.03.2006 по 08.08.2016 у повному обсязі 10 років 05 місяців 08 днів; зарахувати до страхового стажу позивачки період догляду за дитиною з 17.09.1996 по 17.09.1999, а також період навчання у Професійно-технічному училищі №8 м. Запоріжжя з 01.09.1994 по 26.06.1996;

зобов`язати відповідача здійснити призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1), відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з 06.07.2024 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №280/8990/24 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.08.2024 №23 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.07.2024, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

06.07.2024 позивачці виповнилось 45 років.

26.07.2024 позивачка звернулась до третьої особи із заявою встановленого зразка про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 та пакетом документів, оскільки вважала, що досягла відповідного пенсійного віку та мала необхідний загальний та пільговий стаж.

За принципом екстериторіальності документи позивачки розглядались ГУ ПФУ у Львівській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №23 від 02.08.2024, зв`язку із недосягненням ОСОБА_1 пенсійного віку.

В рішенні №23 від 02.08.2024 зазначено, що:

Вік позивачки становить 45 років 0 місяців 20 днів.

Загальний страховий стаж позивачки складає 28 років 11 місяців 13 днів (в т.ч. додаткові роки за Список №1 10 років), пільговий стаж за Списком № 1 10 років 01місяць 03 дні.

До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

До страхового стажу не зараховано:

- Періоди догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про одержання паспорта та відсутня інша інформація про факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Для зарахування необхідно було долучити документи, що підтверджують факт догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

- Період навчання згідно довідки від 25.05.2020 №278, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » (укр.) не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » (укр.) згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 25.11.1995.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.

Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Пільговий стаж за Списком №1 позивачка набула працюючи повний робочий день в ПрАТ «Запоріжкокс», виконуючи роботу у виробництві коксопродуктів з 01.03.2006 по 08.08.2016, за професією тунельник коксового цеху, що передбачено: Списком №1, розділом IV, підрозділом 1а, позицією 4.1а, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003; Списком №1, розділом IV, підрозділом 1, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 та підтверджується довідкою від 17.07.2024 за №139.

Пільговий стаж позивачки за Списком №1 за період з 01.03.2006 по 08.08.2016 визначено відповідачем в розмірі 10 років 01 місяць 03 дні, про що вказано в оскаржуваному рішенні.

Варто вказати на те, що оскаржуване рішення не містить будь-якого обґрунтування неврахування до пільгового стажу позивачки 4 місяців та 5 днів

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до трьох років суд зазначає таке.

Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до пункту 11 наведеного вище Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Отже, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Народження позивачкою дитини підтверджується свідоцтвом про народження від 11.10.1996, яке було надано до територіального органу Пенсійного фонду України. З даного свідоцтва про народження вбачається, що 3-річного року віку дитина позивачки досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1994 року по 26.06.1996, згідно довідки №278 від 25.05.2020.

У період з 01.09.1994 по 26.06.1996 позивачка навчалася у Професійно-технічному училищі №8 м. Запоріжжя (, на цей час перейменовано в Державний навчальний заклад «Запорізький політехнічний центр професійно-технічної освіти), де здобула професію майстра оздоблювальних робіт.

Відповідно трудової книжки від 26.09.2005 серії НОМЕР_3 свою трудову діяльність позивачка розпочала 01.10.2005.

Підстава для не зарахування періоду навчання відповідач посилається на те, що в довідці №278 від 25.05.2020 зазначено прізвище позивачки як « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 ».

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року в справі № 638/18467/15-а вказав, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області- залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №280/8990/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.А. Шальєва

суддя Д.В. Чепурнов