Справа № 202/3421/24
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/3421/24
Провадження № 2-а/202/7/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Відділу поліції № 3 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14.03.2022 року за №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», яким змінено територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, звернувся з адміністративним позовом, в якому зазначив, що 07.02.2024 постановою поліцейського ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Лебєдя Олександра Олександровича серії ЕНА № 1395751 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до винесеної поліцейським постанови 07.02.2024 о 16 год. 31 хв. в с. Діброва по вул. Центральна, 2 він не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Вважає, що постанова поліцейського про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною.

Звертає увагу, що відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила посвідчення водія.

Водночас він транспортним засобом не керував. Жодного доказу керування транспортним засобом поліцейські не надали.

Отже, він не був водієм у розумінні Правил дорожнього руху.

На думку позивача, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, зокрема дій, за які наступає адміністративна відповідальності.

Також у порушення статті 268 КУпАП поліцейський не надав йому можливості скористатися своїми правами.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський грубо порушив вимоги ст. 280 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зокрема не дослідив відповідні докази.

Позивачем зазначено, що копія постанови при притягнення його до адміністративної відповідальності не була йому вручена та фактично отримана 28.02.2024.

За цих підстав позивач просив поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом, визнати протиправними дії поліцейського Відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Лебєдя Олександра Олександровича щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та скасувати постанову серії ЕНА № 1395751 від 07.02.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Справа перебувала у провадженні судді Кіблицької (Ісаєвої) Д.А.

Ухвалою суду від 15 грудня 2024 року прийнято адміністративний позов ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі.

Згідно повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кіблицької (Ісаєвої) Д.А. зазначену адміністративну справу було передано для розгляду судді Марченко Н.Ю., ухвалою якої від 18 вересня 2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року залучено до участі у справі як другого відповідача Відділ поліції № 3 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

До початку розгляду справи представником відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області Гетьманенко О.П. був поданий відзив на позов, в якому зазначено, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку представника відповідача, Індустріальний районний суд міста Дніпра не має повноважень визнавати дії або бездіяльність посадових осіб суб`єкта владних повноважень та в порядку адміністративного судочинства надавати оцінку діям посадових осіб ГУНП в Донецькій області, у зв`язку з тим, що це віднесено до юрисдикції окружних адміністративних судів.

Вважала, що спір про визнання протиправними дій співробітника поліції є публічно-правовим та справа належить до юрисдикції Донецького окружного адміністративного суду.

Також вважала, що доводи, викладені у позові, є необґрунтованими та зводяться до перекручування фактів, направлені на уникнення адміністративної відповідальності.

Відзначила, що належним відповідачем є ВП № 3 Краматорського РУП Головного управління Національної поліції в Донецькій області як суб`єкт владних повноважень, яким було прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та який повинен надавати свої пояснення, заперечення по суті спору.

В свою чергу, Головне управління має бути залучено до участі у справі як співвідповідач з метою належного виконання судового рішення в частині стягнення судових витрат.

З огляду на вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Представником відповідача Відділення поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області також був поданий відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому зазначено, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звертає увагу, що законом обов`язок доказування покладається на відповідача, однак це не позбавляє позивача обов`язку надати докази на підтвердження своїх доводів та спростування події правопорушення.

На думку представника відповідача, доводи, викладені у позові, є необґрунтованими, зводяться до перекручування фактів та направлені на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Отже, просила у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

В судове засідання позивач та його представник Нещерет О.С не з`явилися.

Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив проводити розгляд справи без їх участі.

При цьому представником позивача Нещеретом О.С. через систему «Електронний суд» було надано копію постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 березня 2024 року у справі № 202/2993/24, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області у своїй заяві просив проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача - Відділення поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області у своєму відзиві також просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом установлено, що 07.02.2024 о 16 годині 37 хвилин постановою поліцейського відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Лебєдя О.О. серії ЕНА № 1395751 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 07.02.2024 року о 16 год. 37 хв. у с. Діброва по вул. Центральній, 2 не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії на право керування, чим порушив вимоги п. 2.1 Правил дорожнього руху України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на незаконність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема, ненадання поліцейським доказів керування ним транспортним засобом, а також на недотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При вирішенні адміністративного спору суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Проте відповідачами належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, та обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності протягом всього часу перебування справи в провадженні суду не було надано.

Будь-які докази порушення позивачем п. 2.1 Правил дорожнього руху, на що поліцейський посилається в оскаржуваній постанові, у справі відсутні.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 6 статті 77 КУпАП постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (ч. 7 ст. 77 КУпАП).

Водночас постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 березня 2024 року у справі № 202/2993/24 було закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Зокрема, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначив про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом 07.02.2024 о 16 годині 15 хвилин в с. Діброва Лиманського району по вул. Центральній, буд. 2, а також того, що він був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом. Відеозапис вказаних обставин у матеріалах справи відсутній. При цьому інших належних доказів, в тому числі пояснень свідків, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції немає.

Так само відповідачем не було надано доказів керування позивачем транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія 07.02.2024 о 16 годині 31 хвилин в с. Діброва Лиманського району по вул. Центральній, буд. 2.

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача щодо недоведеності відповідачем факту вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Суд відзначає, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що в даному випадку зазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 8 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а «в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є недоведеним, оскільки ґрунтується на припущенні.

Крім того, відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача щодо недотримання його прав та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Позивач факт керування ним транспортним засобом категорично заперечує.

Отже, виходячи з приписів статті 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання, що постанова серії ЕНА № 1395751 від 07.02.2024 року, винесена поліцейський відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Лебєдем О.О., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Щодо визнання протиправними дій поліцейського відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Лебєдя О.О., які виявилися у винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки незаконними або неправомірними вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції відповідних органів чи посадових осіб.

Відповідно до ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не є підставою для визнання дій поліцейського протиправними.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Оскільки адміністративний позов у частині скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено, то з Головного управління Національної поліції в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 243-246, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Відділу поліції № 3 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову поліцейського відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Лебєдя О.О. серії ЕНА № 1395751 від 07.02.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його чи складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 18 липня 2025 року.

Суддя Наталія Марченко