Справа № 360/1340/24
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року справа №360/1340/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Тихонов І.В.),складеного у повному обсязі 13 січня 2025 року у справі № 360/1340/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з такими вимогами:

- стягнути з відповідача на користь позивача 311667,30 грн. (триста одинадцять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 30 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2024 року по 24 липня 2024 року у розмірі 165446,64 грн (сто шістдесят п`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 64 коп), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 116, 117 КЗпП України є безпідставними.

Вважає, що строк звернення до суду позивачем пропущений.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2024 № 29 солдата ОСОБА_1 , електрика-дизеліста польової лазні взводу матеріального забезпечення НОМЕР_3 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року № 24-РС у запас за абзацом 5 підпункт «г» пункту 2 (через такі сімейні обставини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказано вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 23 січня 2024 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 23 січня 2024 року становить: календарна 1 рік 16 місяців 21 день; пільгова 1 рік 03 місяці 09 днів; загальна 2 роки 09 місяців 30 днів. За період з 01 січня по 23 січня 2024 року включно виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за: 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 06 місяців 2022 року, 20 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 08 місяць 2023 року. Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій строком 14 календарних днів за 2023 рік. Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ від 17 листопада 2014 року № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деякім категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення

04 жовтня 2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив надати довідку про те, що в 2024 році ним не була використана відпустка, як учаснику бойових дій та не виплачувалась компенсація за зазначену відпустку.

Листом від 01.11.2024 № 1781/31838 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило позивача, що за результатами розгляду відповідної заяви наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 347 від 28.10.2024 було внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 29 від 23.01.2024 (в частині що стосується звільнення позивача з військової служби). Також вказано, що згідно перерахунку компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій строком 14 календарних днів за 2024 рік становить 9566,12 грн. Вказану суму виплачено 28.10.2024.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2024 № 347 пункт 1 наказу № 29 від 23.01.2024 викладено в новій редакції: «солдата ОСОБА_1 , електрика-дизеліста польової лазні взводу матеріального забезпечення НОМЕР_3 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2024 року № 24-РС у запас за абзацом 5 підпункт «г» пункту 2 (через такі сімейні обставини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказано вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 23 січня 2024 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах на 23 січня 2024 року становить: календарна 1 рік 6 місяців 21 день; пільгова 1 рік 03 місяці 09 днів; загальна 2 роки 09 місяців 30 днів. За період з 01 січня по 23 січня 2024 року включно виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за: 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 06 місяців 2022 року, 20 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 08 місяць 2023 року. Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій строком 14 календарних днів за 2023 рік, строком 14 календарних днів за 2024 рік.

Отже, наказом від 28.10.2024 № 347 внесені зміни до наказу № 29 від 23.01.2024, а саме: пункт 1 доповнено, зокрема таким: «…Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій …, строком 14 календарних днів за 2024 рік…».

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на його картковий рахунок військовою частиною НОМЕР_1 було зараховано 9566,12 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРВАТБАНК» від 31.10.2024 року № EUJAGMQK79DI1E5K.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позов та у листі від 01.11.2024 № 1781/31838, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2024 № 347 позивачу виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій строком 14 календарних днів за 2024 рік у розмірі 9566,12 грн.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про нарахування та отримання грошового забезпечення за період 08/2023 - 07/2024 виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1

- за листопад 2023 року складало 41133,58 грн, у тому числі посадовий оклад 2550,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 770,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 2502,50 грн, премія 14458,50 грн, премія захисникам 20322,58 грн;

- за грудень 2023 року 64338,16 грн, у тому числі посадовий оклад 4207,50 грн, оклад за військовим званням 874,50 грн, надбавка за вислугу років 1270,50 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 4129,13 грн, премія 23856,53 грн, премія захисникам 30000,00 грн.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо строку звернення до суду.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу грошове забезпечення, належне при звільненні зі служби виплачено 29.10.2024, при цьому суд зазначає, що саме дата проведення остаточного розрахунку, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

З даним позовом позивач звернувся до суду 01.11.2024, тобто тримісячний строк звернення до суду не є пропущеним.

Щодо суті позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відтак, при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та частини 2 статті 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення військовослужбовців.

Приписами частини першої статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 320/1263/19.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, з 19.07.2022 у разі затримки виплати належних сум при звільненні, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про нарахування та отримання грошового забезпечення за період 08/2023 - 07/2024 виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2023 року складало 41133,58 грн, у тому числі посадовий оклад 2550,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 770,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 2502,50 грн, премія 14458,50 грн, премія захисникам 20322,58 грн; за грудень 2023 року 64338,16 грн, у тому числі посадовий оклад 4207,50 грн, оклад за військовим званням 874,50 грн, надбавка за вислугу років 1270,50 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 4129,13 грн, премія 23856,53 грн, премія захисникам 30000,00 грн.

За листопад та грудень 2023 року позивачем відпрацьовано 61 календарних днів (за листопад 2023 року 30 календарних днів, за грудень 2023 року 31 календарний день).

Отже, середньоденне грошове забезпечення становить 904,08 грн ((20811 (грошове забезпечення за листопад) + 34338,16 (грошове забезпечення за грудень)) : 61 календарний день).

Розрахунок суми середньоденного грошового забезпечення, наведений позивачем у позовній заяві, є неправильним внаслідок врахування позивачем одноразової премії у складі грошового забезпечення за листопад-грудень 2023 року.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2024 № 29 позивача звільнено зі служби із 23 січня 2024 року, тобто день звільнення позивача 23.01.2024 вважається останнім днем служби.

Позивачу грошове забезпечення, належне при звільненні зі служби виплачено 29.10.2024, а тому у цих правовідносинах спірним періодом є 24 січня 28 жовтня 2024 року.

Визначаючи спірний період для виплати середнього грошового забезпечення суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 440/8467/23, від 30 травня 2024 року у справі № 520/18807/23, у спорах щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, період за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2024 до 24.07.2024 (шість місяців відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції Закону №2352- ІХ) становить 183 календарних днів.

Відповідно, середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку у період з 24 січня 2024 року по 24 липня 2024 року складає 165446,64 грн (середньоденне грошове забезпечення 904,08 грн х 183 календарних днів).

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі № 360/1340/24 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі № 360/1340/24 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв