Справа № 420/21535/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21535/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року у справі №420/21535/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

08.07.2024 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 30.01.2020 року по 28.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 17.08.2022 року виплаченого 28.06.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року у справі №420/33479/23;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 30.01.2020 року по 28.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 17.08.2022 року виплаченого 28.06.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року у справі №420/33479/23.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, відповідач при несвоєчасній виплаті сум грошового забезпечення, не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати, а відтак допустив протиправну бездіяльність.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 20 листопада 2024 року прийнято судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 30.01.2020 року по 28.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 17.08.2022 року, виплаченого 28.06.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року у справі №420/33479/23.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 30.01.2020 року по 28.06.2024 року у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 17.08.2022 року, виплаченого 28.06.2024 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року у справі №420/33479/23.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину заробітної плати (грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із відповідною заявою у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Лише за наслідками розгляду відповідної заяви власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити заяву та виплатити компенсацію, або відмовити у її виплаті. Відтак, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити компенсацію втрати частини доходів особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

З огляду на те, що у цій справі позивачка не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а відповідач не відмовляв у виплаті компенсації, право ОСОБА_1 не порушено суб`єктом владних повноважень і звернення її до суду з цим позовом є передчасним.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, що у період з 31.05.2019 року по 17.08.2022 року позивачка проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №181 від 17.08.2022 року позивачку звільнено з військової служби з 17.08.2022 року у зв`язку з сімейними обставинами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року по справі № 420/33479/23, зокрема:

«Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року з врахуванням при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. з врахуванням при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової компенсації за невикористані 20 днів основної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 - 2022 роки, з врахуванням при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової компенсації за невикористані 20 днів основної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за невикористані 56 днів додаткової щорічної відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 - 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року по справі № 420/33479/23 набрало законної сили 18.04.2024 року. На виконання рішення суду 28.06.2024 року позивачці виплачено 127518 грн. 80 коп.

Спірні правовідносини у цій справі склались з приводу ненарахування і невиплати військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно із статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

- пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту цих норм слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення)).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно до пункту 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

За такого правового регулювання, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (заробітної плати (грошового забезпечення)) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

У справі, що розглядається, апеляційним судом установлено, що грошове забезпечення відповідачем виплачено на користь ОСОБА_1 лише 28.06.2024 року на виконання рішення суду у справі №420/33479/23.

Разом з цим, як суб`єкт виконання цього рішення, військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбаченої положеннями статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Враховуючи, що несвоєчасне нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 17.08.2022 року відбулось у зв`язку із неправомірними діями відповідача, а рішенням суду у справі №420/33479/23 встановлено факт невиплати вказаного доходу, позивачка має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У свою чергу, у апеляційній скарзі представник військової частини НОМЕР_1 посилається на неврахування судом попередньої інстанції правового висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 7 Закону № 2050-ІІІ, викладеного, зокрема, у постановах від 04.05.2022 року у справі №200/14472/19-а, від 11.12.2020 року у справі № 200/10820/19.

Як стверджував скаржник, у відповідності до правового висновку Верховного Суду у наведених справах необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті.

Відтак, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

У зв`язку з чим скаржник уважав звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом передчасним, позаяк остання не зверталася до відповідача із відповідною заявою.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №560/8194/20 (постанова від 02.04.2024 року), у тому числі в частині строків звернення та підстав.

У вказаній справі, Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 09.06.2021 року по справі №240/186/20, від 17.11.2021 року по справі 460/4188/20, від 27.07.2022 року по справі 460/783/20, від 11.05.2023 року по справі 460/786/20, та сформулювати такі висновки:

«Умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, норми Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Крім того, Судова палата визнала, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону №2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.».

З рахуванням викладеного вище, помилковими є доводи скаржника, що у випадку якщо позивачка не зверталася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а відповідач не відмовляв у виплаті відповідної компенсації, то право останньої не порушено суб`єктом владних повноважень і звернення її до суду з цим позовом є передчасним.

При цьому, Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що відступаючи від сформованих висновків у раніше ухвалених постановах Верховного Суду, суд касаційної інстанції може не вказувати усі такі рішення, оскільки суд відступає від правової позиції, а не від судових рішень.

Тож оскільки Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №560/8194/20 відступив від висновків, на неврахуванні яких наполягав скаржник, тому апеляційна скарга з цих підстав не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 12.09.2024 року по справі №240/18489/23.

Враховуючи установлені обставини справи та з огляду на наведені положення законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року у справі №420/21535/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький