Справа № 200/5110/25
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

21 липня 2025 року Справа №200/5110/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Аляб`єв І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №200/5110/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

11.07.2025 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому позивач просить визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.06.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки по суті у визначений законом строк; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В позовній заяві викладено заву про забезпечення позову в якій позивач просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони усім територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки України, органам СБУ, Національної поліції, військовим частинам та іншим уповноваженим органам, вчиняти щодо ОСОБА_1 , такі дії: вручення повісток, примусове приведення до ТЦК, направлення на військово-лікарську комісію, направлення до військової частини, включення до мобілізаційних списків, до остаточного вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 16.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.07.2025 клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №200/5110/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернуто без розгляду.

17.07.2025 позивач повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якій просить заборонити усім територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки України, органам Служби безпеки України, Національної поліції України, військовим частинам та іншим уповноваженим органам вчиняти щодо ОСОБА_1 , наступні дії: вручення повісток; примусове приведення до ТЦК; направлення на військово-лікарську комісію; направлення до військової частини; включення до мобілізаційних списків до остаточного вирішення справи по суті.

В обгрунтування заяви зазначає, що на момент подання адміністративного позову заява ОСОБА_1 про надання відстрочки залишилася без розгляду з боку відповідача, що свідчить про протиправну бездіяльність. У зв`язку з цим існує реальна загроза невиправних наслідків ОСОБА_1 можуть призвати до Збройних сил України, направити на ВЛК або до військової частини до того, як суд розгляне справу по суті. Такі дії можуть унеможливити виконання рішення суду, позбавити ОСОБА_1 ефективного судового захисту та порушити мої конституційні права.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина 2 ст. 151 КАС України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз вимог наведених норм дозволяє стверджувати, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частини 1 і 3 ст. 152 КАС України визначають, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18, згідно з якою суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо «очевидності» ознак протиправних бездіяльності, дій або рішень відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності дії або рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

При цьому, суд звертає увагу, що п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України чітко встановлює заборону на забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Суд при розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову встановив, що предметом позову у справі № 200/5110/25 є визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.06.2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки по суті у визначений законом строк.

При цьому, в заяві про забезпечення позову позивач не наводить обґрунтувань проте просить накласти заборону усім територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки України, органам Служби безпеки України, Національної поліції України, військовим частинам та іншим уповноваженим органам вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації в особливий період ОСОБА_1 , до остаточного вирішення справи по суті.

Тобто, позивач просить встановити заборону вчиняти дії суб`єктам владних повноважень, які не є стороною у справі, і рішення (дії, бездіяльність) яких не є предметом оскарження в адміністративній справі № 200/5110/25, що прямо заборонено п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України.

Крім того, позивач просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти дії невизначеному колу осіб.

Щодо рішення (дій, бездіяльності) саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є відповідачем у справі, то матеріали заяви про забезпечення позову не містять обґрунтувань та доказів (ознак) очевидної протиправності рішення (дій, бездіяльності) відповідача.

Більше того, позивачем не наведено обґрунтувань та доказів того, що відповідач вчиняє будь-які дії щодо мобілізації ОСОБА_1 .

Отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову, що передбачено положеннями ст. 150 КАС України.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 152, 154, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 21.07.2025.

Суддя І.Г. Аляб`єв