Справа № 600/248/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/248/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.01.2025 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним і скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у перерахунку пенсії та призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій №59 від 28.10.2024;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, проте відповідачем прийнято рішення про відмову у такій виплаті, оскільки на день досягнення пенсійного віку в неї не було необхідного спеціального стажу роботи за вислугу років, що, на думку відповідача, не дає право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.7_1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування". Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, адже на день настання пенсійного віку її стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, становив 36 років 9 місяців 14 днів. При цьому позивач наголошував, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу періоди роботи на посаді лікаря в ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей».

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.01.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Позивач перебуває на обліку в пенсійному органі як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.08.1987 позивач, зокрема у періоди з 21.08.2008 по дату звернення до суду з позовом (21.01.2025) працював на посадах лікаря з лікувальної фізкультури в Обласній комунальній установі «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи», яка згідно рішення Чернівецької обласної ради від 12.09.2019 №128-33/19 була приєднана до Обласного комунального некомерційного підприємства «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей» внаслідок його створення, що є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Обласної комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи».

Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком.

Рішенням №59 від 28.10.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовило позивачу у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до п.7_1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", оскільки на день досягнення пенсійного віку у позивача недостатньо необхідного спеціального стажу роботи за вислугу років. При цьому, відповідачем до спеціального стажу позивачу не зараховано період роботи з 21.08.2008 по теперішній час в ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей», оскільки такий заклад не передбачений переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2022 №385.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №59 від 28.10.2024 про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить такі висновки по суті пору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення).

Частиною 1 ст. 9 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями ст. 26 Закону України №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями пункту "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Згідно з п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.

Тобто, для призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій необхідна наявність одночасно трьох умов:

- наявність в особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах (посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення");

- вихід особи на пенсію саме з посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- відсутність в особи будь-якого іншого виду пенсії на момент її виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається з обставин даної справи, після призначення пенсії за віком позивач, вважаючи, що має право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй такої грошової допомоги.

Проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовлено позивачу у призначенні грошової допомоги, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. При цьому, відповідачем до спеціального стажу позивачу не зараховано період роботи з 21.08.2008 по теперішній час в ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей», оскільки такий заклад не передбачений переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2022 №385.

Таким чином, не зарахування відповідачем періодів роботи позивача з 21.08.2008 в ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей» фактично і слугувало єдиною підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком.

Як зазначалось вище, порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України (абз.3 п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV).

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначені Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок №1191).

Пунктами 5-7 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (1058-15), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Відповідно до п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону №1788-XII, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі Перелік №909), установлено, що право на отримання пенсії за вислугу років мають право ті, які працюють закладах охорони здоров`я, зокрема на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посади) в лікарняних закладах та лікувально-профілактичних закладах особливого типу.

Отже, посада лікаря в лікарняних закладах та лікувально-профілактичних закладах особливого типу дійсно передбачена Переліком №909.

Крім того, згідно переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплінарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 листопада 2002 за №892/7180 (далі Перелік 385), центри медико-соціальної реабілітації дітей віднесені до спеціалізованих лікарняних закладів.

У контексті викладених пунктів Порядку №1191, Переліку №909 та Переліку №385, суд приходить до висновку, що стаж осіб, які працювали на посадах лікарів у лікарняних закладах, в тому числі в центрах медикосоціальної реабілітації дітей, відноситься до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Як встановлено судом вище, позивач з 21.08.2008 працював на посадах лікаря з лікувальної фізкультури в Обласній комунальній установі «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи».

Таким чином, період роботи позивача з 21.08.2000 в Обласній комунальній установі «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи» відноситься до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"), адже вказана установа згідно Переліку №385 відноситься до спеціалізованих лікарняних закладів центрів медико-соціальної реабілітації дітей.

Крім того, згідно рішення Чернівецької обласної ради від 12.09.2019 №128-33/19 Обласна комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи» реорганізовано шляхом приєднання до ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей». При цьому, ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей» є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Обласної комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи».

Згідно пункту 3.2.4 Статуту ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей» основними завданнями діяльності установи є розробка індивідуальної програми реабілітації для кожної дитини, реалізації її з допомогою ефектних традиційних і впровадження нових методів відновного лікування та реабілітації.

З наведеного слідує, що ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей», будучи правонаступником Обласної комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи», в розумінні Переліку №385 також є спеціалізованих лікарняним закладом (центром медико-соціальної реабілітації дітей), оскільки до завдань установи віднесено, зокрема розробка індивідуальної програми реабілітації для кожної дитини, реалізації її з допомогою ефектних традиційних і впровадження нових методів відновного лікування та реабілітації.

Із матеріалів справи вбачається, що після реорганізації позивач продовжував працювати у ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей» на посаді лікаря, а тому вказаний період роботи (тобто після реорганізації в 2019 році), на переконання суду, також відноситься до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"), адже вказана установа згідно Переліку №385 відноситься до спеціалізованих лікарняних закладів центрів медико-соціальної реабілітації дітей.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"), періоди роботи з 21.08.2008 в Обласній комунальній установі «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з органічними ураженнями нервової системи», яку згодом було реорганізовано шляхом приєднання до ОКНП «Буковинський центр відновного лікування та комплексної реабілітації дітей», що, в свою чергу, слугувало підставою для помилкового висновку про відсутність необхідного спеціального стажу роботи за вислугу років та відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження періодів роботи позивача в інших лікарняних закладах на різних посадах до 21.08.2008, які, на її думку, зараховуються до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"). В оскаржуваному рішенні відповідач не відмовляв позивачу у зарахуванні зазначених вище періодів роботи до спеціального стажу, а тому судом не надається оцінка відповідним періодам роботи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області «Про відмову у перерахунку пенсії» №59 від 28.10.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, з огляду на суть та характер спірних правовідносин, зважаючи на необґрунтованість і помилковість висновків Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, суд вважає, що з метою обрання належного способу захисту порушених прав позивача, окрім визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги, як не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення, з урахуванням викладених у мотивувальній частині рішення висновків суду.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність вчинених ним дій.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Зважаючи на те, що спір у даній справі виник внаслідок протиправного рішення відповідача, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача у повному обсязі в сумі 1211,20 грн, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області «Про відмову у перерахунку пенсії» №59 від 28.10.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з обов`язковим урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення суду.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Тернопільська область, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ).

Суддя В.О. Григораш