Справа № 400/1955/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р. № 400/1955/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

провизнання протиправною та скасування вимоги від 12.09.2024 року № Ф-77436-17-У,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-77436-17-У від 12.09.2024 р. Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що про наявність зобов`язань, які виникли на підставі вимоги від 12.09.2024 р. № Ф-77436-17-У, після відкриття виконавчого провадження №76906722., з якою остання не погоджується з тих підстав, що позивач у період з липня 2012 року перебувала у трудових відносинах, у неї відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок за цей період та з 19.12.2018 року припинила свою підприємницьку діяльність.

Крім того, оскаржувана вимога не містить жодного розрахунку боргу, ані періодів, ані сум нарахування, сума податкового боргу обрахована поверхово, не містить ознак беззаперечності, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому вказав, що відповідно інформаційної бази даних ІКС «Податковий блок» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) взято на облік як фізичну особу - підприємця в ГУ ДПС у Миколаївській області, Центральна ДПІ Центральний район) з 31.01.2008, платник знаходилася на загальній системі оподаткування. 19.12.2018 - дата припинення державної реєстрації підприємницької діяльності.

Станом на поточну дату перебуває в « 11» - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).

Відповідач вважає, що вимогу про сплату боргу від 22.03.2023 року № Ф-123-У прийнято відповідно до норм чинного законодавства тому вона скасуванню не підлягає.

Позивач надала до суду відповідь на відзив просить позовні вимоги задовольнити та повідомляє, що єдиний внесок за неї сплачував її работодавець, так як вона знаходилася у трудових відносинах.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Позивачка з 01.02.2008 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на спрощеній системі оподаткування, проте з 2018 року не здійснювала підприємницьку діяльність та повідомляла територіальний підрозділ контролюючого органу про її припинення.

У період з липня 2012 року позивачка знаходилась у трудових відносинах з ТОВ Компанія Парадіз, ТОВ КУБ «Комфорт, ТОВ Управляюча компанія Комфорт Плюс№» де за позивачку сплачувався ЄСВ тому вона не повиннна сплачувати ЄСВ. Формуючи спірну вимогу жодних перевірок відповідачем не проводилось, актів не складалось, у порядку, визначеному податковим законодавством, а внесок нараховано на підставі даних інформаційної системи органу доходів та зборів (інтегрованої картки платника податків та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), позивач про проведення перевірки чи борг жодним чином не повідомлявся.

12.09.2024 року ГУ ДПС у Миколаївській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-77436-17-У, згідно якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 15819 грн. 54 коп.

На виконання вимоги №Ф-77436-17-У Центральним відділом Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 76906722 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 року. Після списання коштів з рахунку позивач дізнався про її існування.

Не погоджуючись з вимогою № Ф-77436-17-У від 12.09.2024 року, позивач звернувся до суду про визнання її протиправною та скасування.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини у сфері державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (всюди надалі - Закон № 2464).

У постанові від 04.12.2019 року по справі №440/2149/19 (адміністративне провадження №К/9901/28514/19) Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа- підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи- підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Судом встановлено, що позивач у період з липня 2012 року роки перебуває у трудових відносинах у неї відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок за цей період.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом за такою вимогою про сплату боргу.

Суд приходить до висновку, що сума податкового боргу обрахована поверхово, не містить ознак беззаперечності, в зв`язку з чим не може бути безумовною підставою для стягнення.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску нa загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Закон №2464, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (всюди надалі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Із системного аналізу норм Закону № 2464 вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Положення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За своїм змістом стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на мирне володіння майном і обумовлює випадки втручання у таке право мирного володіння майном, а відповідно до тлумачення й усталеної практики Європейського суду з прав людини - має загальний характер і закладає принцип мирного володіння майном;

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для формування позивачу оскаржуваної вимоги, внаслідок чого позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.09.2024 року № Ф-77436-17-У. підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог у спосіб зобов`язання видалити з інтегрованої картки платника податку дані про наявність у позивача боргу з єдиного соціального внеску є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки вказане є дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в загальній сумі 1211,20 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) N Ф-77436-17-У від 12.09.2024 р. Головного управління ДПС у Миколаївській області.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області (Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Лягіна, буд. 6, 54001, ) внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник