Справа № 750/9149/25
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/9149/25
Провадження № 2-а/750/222/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мишастої К.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чернілевської К.Г.,

представника відповідача Федоренка О.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування рішення про примусове видворення з України,

в с т а н о в и в:

03 липня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Чернілевську К.Г. за допомогою системи «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування рішення про примусове видворення з України.

Обґрунтовано позов тим, що позивач, будучи громадянином російської федерації, маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань через свою приналежність до соціальної групи, а також свою політичну та громадянську позицію щодо війни, яку рф розв`язала проти України, а також через те, що позивач надавав допомогу ЗСУ, Національній Гвардії України і ТрО з самого початку повномасштабного вторгнення рф до України з 24 лютого 2022 р., є шукачем захисту в Україні відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій.

Як зазначає позивач у своєму позові, 04.04.2023 він звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - «ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області») з належно заповненою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, форма якої відповідала бланку, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011, однак його заяву не прийняли та не зареєстрували, його не документували довідкою про звернення за захистом в Україні та не надали рішення про відмову у прийнятті Заяви.

Оскільки ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області в порушення Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відмовляло у реєстрації та прийнятті Заяви, 04.04.2023 позивач подав письмове звернення до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області з проханням зафіксувати факт його звернення із Заявою та розглянути Заяву, задокументувати позивача довідкою про звернення за захистом в Україні.

Листом від 08.05.2023 ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області повідомило позивача про розгляд його Заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

25.09.2023 позивачем було подано позов про визнання протиправною бездіяльності ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області щодо неприйняття Заяви та рішення за результатами розгляду Заяви від 04.04.2023 та зобов`язання прийняти належно подану Заяву. Станом на сьогодні справа № 320/32827/23 перебуває на розгляді суду і рішення у ній не ухвалено.

Проте, 24.06.2025 позивача було затримано працівниками Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області і цього ж дня, тобто 24.06.2025 відповідачем прийнято рішення № 000453 про примусове видворення ОСОБА_1 з України.

На підтвердження своїх доводів позивач надав листи від Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, представництво в Україні, про те, що він звертався до цієї організації та отримав листи на підтвердження того, що його видворення становитиме порушення принципу невислання, який міститься в Конвенції про статус біженців 1951 року та відображений в статті 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Позивач у своєму позові просить врахувати, що відповідно до частини 8 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» положення статті про примусове видворення не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про статус біженців та Протоколу щодо статусу біженців» Україна приєдналась до Конвенції про статус біженців, 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців, 1967 року.

Оскільки 04.04.2023 позивач у порядку, встановленому Законом звернувся із заявою, а відтак на нього з 04.04.2023 поширюється дія Закону, що було проігноровано відповідачем. 04.04.2023 заява позивача не була належним чином прийнята через протиправну бездіяльність ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, а відтак вини позивача у перебуванні станом на дату прийняття рішення про видворення з території України без правових підстав відбулось виключно через поведінку органу державної влади (ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач прибув на територію України за паспортом громадянина іноземної держави та мав право перебувати на території України до 16.04.2022. У передбачений законодавством семиденний строк після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання за межі України не виїхав, дійсних документів, які дають право на законне перебування в Україні, не має, перебуває в Україні незаконно. За обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України відсутні відомості щодо звернення відповідача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не перебуває, довідки про звернення за захистом в Україні не має. Доказів на підтвердження існування обставин щодо неможливості примусового видворення, ОСОБА_1 не надано, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, що підтверджується копією паспорта (а.с. 14 на звороті-15) та з 2012 року періодично перебував на території України.

Граничний термін його перебування на території України 16 квітня 2022 року, про що свідчить посвідка на тимчасове проживання (а.с. 63).

В матеріалах справи наявна копія клопотання позивача до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, датованого 04.04.2023 року, у якому позивач просив зафіксувати факт його звернення із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути його заяву, задокументувати його довідкою про звернення за захистом в Україні та повідомити, коли він зможе особисто прийти до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області для подальшого розгляду його заяви (а.с. 7-8).

З відповіді Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 08.05.2023 слідує, що центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області розглянуто звернення позивача від 04.04.2023 щодо наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку встановленому Законом України «Про звернення громадян». За результатами розгляду позивача проінформовано, що порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регулюється Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка погребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом МВС від 07.09.2011 № 649, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.10.2011 № 1146/19884. Зокрема, частинами 1, 2, 5 статті 5 Закону визначено, що особа, яка мас намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту: протягом п`яти робочих днів, якщо перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України; без зволікань, якщо під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України; до закінчення дозволеного строку перебування на території України, якщо під час тимчасового перебування особи на законних підставах в Україні, в країні її громадянської належності, чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини 1 статті 1 Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження.

Здійсненою перевіркою інформації щодо позивача при розгляді його звернення органом УДМС було встановлено, що позивач в`їхав на територію України 15.03.2020 і перебуває в України з порушенням дозволеного строку перебування, а тому ним порушено порядок та строк звернення за захистом в Україні. Прийняття рішення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймається відповідно до частини 6 статті 5 Закону, за умови дотримання заявником порядку звернення із заявою, передбаченою вказаною статтею Закону (а.с. 30)

24.06.2025 співробітниками Управління Державної міграційної служби України було виявлено позивача, який перебуває на території України з порушенням встановленого законодавством терміну, тобто більше 90 днів.

24.06.2025 на підставі статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області було прийнято рішення №000453 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 (а.с. 58-60).

З даним рішення ОСОБА_1 ознайомився та отримав його копію, про що свідчить його особистий підпис.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення міграційного органу від 24.06.2025 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, суд встановив, що останнє ґрунтується на тому, що ОСОБА_1 порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживав з 16 квітня 2022 року (після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання) на території України без належних документів.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За приписами означеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Позивач надав суду докази звернення до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і така заява позивача була зареєстрована в органі УДМС за №С-687/6/8010-23 від 11.04.2023 (а.с.7).

Також, за захистом свого права позивач звернувся з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження у справі №320/32827/23 відкрито Київським окружним адміністративним судом 11 грудня 2023 року і справа на даний час не розглянута (а.с.54).

Крім того, позивач звертався за захистом до Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, представництво в Україні з метою сприяння у проходженні державної процедури про надання статусу біженця (а.с. 54 на звороті, 55, 56).

Ці пояснення та дії позивача спростовують твердження відповідача про те, що позивач не вчиняв дії, направлені на легалізацію свого становища в Україні.

Суд повторно акцентує, що за приписами статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119, затверджено Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту 5 розділу I вказаної Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази асоціальної поведінки позивача або дій, які суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, переховування від міграційного органу.

Також відповідачем не доведено, що видворення позивача необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Суд враховує також геополітичну ситуацію в Україні та обмежену роботу уповноважених органів в умовах воєнного стану, що унеможливлює вирішення питання щодо легалізації перебування на території України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб» зупинено строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні. Постановлено поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

У постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 589/2960/23 Верховний Суд зауважив, що в умовах воєнного стану для суб`єкта владних повноважень обов`язок застосування принципів статті 2 КАС України не скасовується, а навпаки набуває особливого значення, зокрема коли йдеться про застосування пропорційності обмежень в умовах гостроти становища в країні (військової агресії) щодо осіб, яких вони стосуються. Під час перевірки рішення ДМС про примусове повернення до країни походження або третьої країни суди, керуючись вимогами статті 2 КАС України, повинні враховувати справедливий баланс інтересів держави і заявника, наявність тривалих сімейних зв`язків та відповідних наслідків для сімейного життя позивача, а також наявність чи відсутність антисоціальної поведінки, правопорушень та кримінально-караних діянь, які загрожують суспільству.

У постановах від 31 січня 2024 року у справі № 204/10229/22 та від 01 лютого 2024 року у справі № 344/9604/23 Верховний Суд зазначив, що у разі застосування до особи процедури примусового повернення, видворення тощо, державні органи (ДМС) зобов`язані перевірити чи не порушуватимуть такі процедури універсального й абсолютного принципу заборони вислання. Така перевірка передбачає оцінку ризику, яка має проводитися ex nunc, тобто станом на момент прийняття рішення та повинна концентруватися на передбачуваних наслідках повернення заявника в країну походження з урахуванням загальної ситуації в цій країні та особистих обставин заявника.

І лише з`ясувавши наявність визначених статтею 26 Закону № 3773-VI підстав для примусового повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну, а також в контексті спірних правовідносин особистих обставин заявника, можна визначити співмірність та пропорційність між застосованими до позивача заходами, передбаченими частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI, та його інтересами і правами, зокрема правом на повагу до приватного і сімейного життя подружжя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В контексті спірних правовідносин, враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано принцип пропорційності, який вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення. Відповідач допустив формальне застосування положень Закону № 3773-VI, не довівши, що перебування позивача на території України без підтвердження відповідного права уповноваженими органами, до того ж діяльність яких у відповідному напрямку в умовах воєнного стану обмежена, призводить до порушення прав та інтересів громадян України. Також відповідач не довів, що прийняття рішення про примусове повернення позивача в країну походження або третю країну, з урахуванням всіх обставин справи, загальної геополітичної ситуації в світі та безпосередньо в Україні та пояснень позивача, є необхідним у демократичному суспільстві.

Відтак, оскаржуване рішення не може вважатися обґрунтованим та пропорційним, що є підставою для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 288, 292 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 51-А, м. Чернігів, код ЄДРПОУ - 37804450) про скасування рішення про примусове видворення з України задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення №000453 від 24 червня 2025, затверджене т.в.о. начальника УДМС України в Чернігівській області про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, а саме ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя І.П. Рахманкулова