Справа № 748/838/25
Суддя: Іванюк Т. І.
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/734/19/25 Справа № 748/838/25
РІШЕННЯ

іменем України

21 липня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ієвлевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4223037 від 08 березня 2025. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08 березня 2025 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції Опанасенком Максимом Вадимовичем було винесено постанову про притягнення його до адміністративної за ч.10 ст.121 КУпАП, за перевезення дитини зростом 137 см. без утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією даного транспортного засобу. Даною постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Позивач вважає дану постанову такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зі слів капрала ОСОБА_2 , дитина намагалася пересісти з заднього сидіння автомобіля на переднє. Однак, цей факт не може свідчити про те, що дитина не була пристебнута ременем безпеки. При цьому поліцейським не було надано належних і допустимих доказів вчинення даного адміністративного правопорушення, що підтверджується долученим до позовної заяви відеозаписом.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, із змісту якого виходить, що 08 березня 2025 року на а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, с. Кіпті, Чернігівської обл., 97 км, поліцейськими було зупинено транспортний засіб марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 яким керував позивач. Зупинка транспортного засобу позивача була зумовлена порушенням позивачем вимог п. 21.11.6 ПДР, а саме в автомобілі перебувала непристебнута малолітня дитина зростом до 150 см. В ході розмови, позивач повідомив, що зріст дитини складає 137 см (вбачається з відеозапису «video_2025-03-14_16-04-28» наданого позивачем), а отже її перевезення без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, є порушенням чинних вимог ПДР. Водію було повідомлено, що за вчинене ним правопорушення передбачена адміністративна відповідальність. В подальшому за вищезазначене порушення п. 21.11 б) ПДР відносно позивача було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 4223037 від 08.03.2024 року.

В пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: відео з п/в (портативний відео реєстратор) № 471236, що є технічним засобом, за допомогою якого було здійснено фіксацію обставин справи. При цьому, зважаючи на те, що ухвала Козелецького районною суду Чернігівської області про відкриття провадження датується лише 24.06.2025 p., через більше ніж 3 місяці після винесення оскаржуваної постанови серії ННА № 4223037 від 08.03.2025 року, то в силу вимог чинного законодавства, 30-ти денний строк зберігання відеозапису з портативного відеореєстратора № 471236 пройшов, у зв`язку із чим такий відеозапис було видалено автоматично. Враховуючи вищевикладене, у Відповідача відсутня об`єктивна можливість надати до суду відео із портативного відеореєстратора № 471236. Відтак, Відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Розгляд справи провести у відсутності представника Відповідача.

Адміністративний позов надійшов до Козелецького районного суду Чернігівської області за підсудністю з Чернігівського районного суду Чернігівської області 23.06.2025.

24.06.2025 ухвалою судді справі було відкрито провадження

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач подав заяву, у якій просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з іст. 129 Конституції України, ст.ст.9,77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, судом встановлено, що 08 березня 2025 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції Опанасенком Максимом Вадимовичем було винесено постанову Серії ЕНА №4223037, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Диспозицією ч. 10 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п.п.8, 11 частині 1 ст.23 Закону України «Про національну поліції» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Як виходить із змісту оскаржуваної постанови 08.03.2025 о 10:30:36 с.Кіпті вулиця М01 Водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 перевозив дитину зростом 137 см. Без утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією даного транспортного засобу, чим порушив вимоги п.21.11.б порушення правил перевезення дітей, що не досягли 12 років без ремені безпеки.

Відповідно до п.21.11 б) ПДР (в ред. на момент винесення оскаржуваної постанови) забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Отже, п. 21.11 б) ПДР передбачено саме вимоги до зросту дитини, натомість матеріали справи не містять доказів того, що працівником поліції встановлено зріст дитини, шляхом використання зростоміра чи інших сертифікованих засобів вимірювання зросту. Тобто, в даному випадку поліцейський не міг оцінити зріст дитини.

Із переглянутого відео, яке було долучено позивачем до позовної заяви вбачається, що Позивач при спілкуванні з поліцейським заперечував вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, заявляючи, що дитина була пристебнута ременем безпеки у відповідності до правил дорожнього руху. При цьому Позивач неодноразово просив поліцейського надати докази вчинення адміністративного правопорушення. Однак, ці прохання поліцейським залишені поза увагою.

У відзиві Відповідач повідомив суд, що у зв`язку з тим, що 30-денний строк зберігання відеозапису з портативного відео реєстратора №471236 пройшов, даний відеозапис був видалений автоматично.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення щодо порушення правил перевезення дітей, зріст яких менше 150 см, зафіксоване лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4223037 від 08.03.2025, інших доказів визначених законом, представником Відповідача суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 121 КУпАП України.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі № 211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на те, що позивач заперечив свою провину у вчиненні правопорушення, суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, не доведена, в той час, як відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак представником відповідача не надано суду доказів, які б спростували пояснення позивача та доводили правомірність винесеної постанови.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За нормою ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що з урахуванням положень вказаної норми рішення суб`єкта владних повноважень не потребує окремого визнання його протиправним, оскільки така протиправність підтверджується шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому, підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За даних обставин, слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп. При цьому надмірно сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн. підлягає поверненню Позивачу з Державного бюджету.

На підставі наведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 9, 22, 121, 251, 258, 289, 293 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4223037 від 08 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 10 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень скасувати.

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за ч. 10 ст. 121 КУпАП провадженням закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Чернігівській області () за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) відповідно до квитанції №1-139К від 17 березня 2025 року АТ «СЕНС БАНК».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Управління патрульної поліції в Чернігівській області, унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 40108646, місцезнаходження вул. Громадська, 66, м.Чернігів, 14037.

Рішення суду складено та підписано 21 липня 2025 року.

Суддя