Справа № 380/2007/25
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 рокусправа № 380/2007/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (далі - відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо мобілізації позивача під час особливого періоду та скасувати наказ відповідача-1 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації" в частині призову позивача;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-2 у частині призначення та зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та приступлення до виконання службових обов`язків за посадою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.02.1996 позивач визнаний непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі гр. І статті 30 "а" Розладу хвороб Наказу МО України від 1994 року № 2, про що у військово-обліковому документі позивача (військовому квитку серії НОМЕР_2 ) внесений відповідний запис.

08.07.2024 посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 вручили позивачу повістку про обов`язок прибуття 09.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09.07.2025 позивач прибув на виклик за повісткою та працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомили позивача, що він виключений з військового обліку військовозобов`язаних через стан здоров`я, відтак жодних обов`язків пов`язаних із перебуванням на військовому обліку у позивача немає.

14.01.2025 за адресою: АДРЕСА_2 позивач був затриманий посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ). Після перевірки військового квитка позивача серії НОМЕР_2 посадові особи під примусом та проти волі позивача доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_5 . У приміщенні вищезазначеної установи позивач неодноразово повідомляв, що є особою, виключеною з військового обліку у 1996 році, проте докази такого надати не міг, оскільки у примусовому порядку військовий квиток із зазначеною інформацією був вилучений працівниками вказаного ТЦК. Згодом, позивач був направлений для проходження медичного огляду комісією ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) для встановлення ступеня придатності до військової служби.

Позивач відмічає, що лікарями здійснювався формальний підхід для встановлення ступеню його придатності до військової служби та за результатами проходження ВЛК ОСОБА_1 визнаний повністю придатним до служби й мобілізований для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що спірними діями посадових осіб відповідача-1 порушені його законні права та інтереси, оскільки позивача протиправно відновлено на військовому обліку, а в подальшому мобілізовано для проходження військової служби.

Із наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 05.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ухвалою суд зобов?язав відповідача-1 разом із відзивом на позовну заяву надати суду належним чином завірену копію наказу "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" щодо ОСОБА_1 та зобов`язав відповідача-2 надати суду належним чином завірену копію наказу командира ВЧ НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

27.02.2025 відповідач-2 військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідно до довідки від 14.01.2025 № 1490, виданої головою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач визнаний придатний до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони.

Стверджує, що військова частина НОМЕР_1 є окремою Вінницькою бригадою підтримки і за директивою Міністра оборони України є військовою частиною забезпечення. Даний військовослужбовець може проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за таким станом здоров`я.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2025 № 15 солдат запасу ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та призначено на посаду хіміка 1-го взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки батальйону радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .

Також відповідач-2 наголошує, що командуванню військової частини НОМЕР_1 не було відомо про те, що позивач є непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, тому при прийнятті спірного наказу взята до уваги довідка ВЛК від 14.01.2025.

Також командуванню військової частини НОМЕР_1 не було відомо про наявність у позивача військового квитка НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_6 16.10.1996р., де в графі 32 є відповідний запис про те, що 07.02.1996 призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за гр. І ст. 30 "а" розкладу хвороб. Копія цього військового квитка була надіслана на адресу військової частини разом зі скаргою від позивача поштовими засобами та зареєстрована за вх. № 324 від 31.01.2025.

Відтак, на переконання відповідача-2, у командира в/ч НОМЕР_1 відсутні правові підстави для виключення позивача зі списків особового складу цієї військової частини.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

28.02.2025 позивач подав до суду клопотання про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 , в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини.

Ухвалою від 03.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

07.03.2025 позивач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що на момент визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби та взяття його на облік ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ), відповідач-1 володів інформацією про виключення позивача з військового обліку на підставі гр. І статті 30 "а" Розладу хвороб наказу МО України від 1994 року № 2, оскільки ОСОБА_1 неодноразово про це повідомляв, зокрема, під час проходження формального ВЛК.

Так, до відзиву відповідач-2 долучив копію списку військовозобов`язаних ТзОВ "Компанія Сейф-Варта" із відстрочками станом на 01.06.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_1 за станом здоров`я є непридатним до військової служби та у примітках вказано, що знятий з військового обліку.

Наголошує, що виключення з військового обліку має наслідком втрату статусу військовозобов`язаного, а особа, яка виключена з військового обліку, не має обов`язків, пов`язаних із перебуванням на військовому обліку та не може бути взята на військовий облік повторно. Проте, всупереч норм чинного законодавства відповідач-1 повторно взяв позивача на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

24.04.2025 позивач подав додаткові пояснення, зазначивши, що 02.04.2025 в інтересах позивача скерований адвокатський запит № АЗ/06/04-25 щодо надання інформації (акту реагування) відносно позивача. За результатами розгляду на електронну адресу представника позивача надіслана відповідь № 674/1/5547 від 14.04.2025 за підписом командира Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_2 із інформацією про направлення посадовими особами військової служби правопорядку на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 подання № 674/1/5367 від 10.04.2025.

08.07.2025 позивач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.05.2025 № 358 притягнуто до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 підполковника ОСОБА_3 . Військова служба правопорядку дійшла висновку, що дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_10 , які полягали у повторному взятті на облік ОСОБА_1 , були протиправними, що у свою чергу спричинило порушення процедури призову.

Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи відповідач-1 - ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_1 ) не реалізував своє право подання відзиву, а також не виконав вимоги ухвали від 05.02.20254 про надання додаткових доказів, що в силу ч. 6 ст. 162 КАС України дає суду підстави для розгляду справи за наявними матеріалами.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 .

На сторінці 32 розділу ІХ військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , зазначено, що 07.02.1996 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_13 , позивач визнаний непридатний до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі гр. І статті 30 "а" Розладу хвороб наказу МО України від 1994 року № 2.

Із витягу українського мобільного застосунку Резерв+, розробленого Міністерством оборони України, слідує, що 14.01.2025 сформована постанова ВЛК про придатність ОСОБА_1 до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установа), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони (будівельних робіт, робітник підсобний). Категорія обліку не військовозобов`язаний.

Наказом командира віи?ськовоі? частини НОМЕР_1 від 14.01.2025 № 15 солдат запасу ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та призначений на посаду хіміка 1-го взводу радіаціи?ноі?, хімічноі?, біологічноі? розвідки батальи?ону радіаціи?ного, хімічного, біологічного захисту віи?ськовоі? частини НОМЕР_1 .

18.01.2025 представник позивача скерував на адресу військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит № АЗ/06/01-25 про надання належним чином засвідченої копії наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та додатково усіх документів, що стали підставою для його прийняття.

18.01.2025 адвокатський запит № АЗ/61/01-25 адресований до ІНФОРМАЦІЯ_5 про надання, зокрема, інформації щодо правової підстави направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на проходження військово-лікарської комісії у ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ); копію висновку ВЛК, а також документів, що стали підставою для його прийняття щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 : направлення на ВЛК, протокол ВЛК, акт ВЛК, довідка ВЛК, результати огляду усіх лікарів та результати всіх проведених обстежень.

Як зазначено представником позивача у позовній заяві, станом на дату подання позову, відповідей на адвокатські запити та скаргу в інтересах ОСОБА_1 не надходило, окрім відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27.01.2025 надійшла відповідь № 662 від ІНФОРМАЦІЯ_3 , що позивач перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 до 16.10.1996

та медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_13 по ст. 30 "а" графі І наказу Міністерства Оборони України № 2 від 1994 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

10.04.2025 командир військової частини надіслав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_14 Подання № 674/1/5367 "Щодо усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють" (далі Подання), в якому викладені обставини перевірки звернення адвоката Цімури Я.В., поданого в інтересах ОСОБА_1 , щодо вчинення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) протиправних дій відносно останнього.

У Поданні зазначено, що у ході перевірки встановлено та підтверджено зібраними матеріалами, що позивач медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_13 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за графою І, статтею 30 "а" Розладу хвороб, станів і фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби у Збройних силах України.

Також встановлено, що на момент призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) мав інформацію про проходження ОСОБА_1 ВЛК у 1996 році, за результатами якого його було визнаним непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, проте не взято до уваги про що свідчить повторне взяття позивача на військовий облік.

Тому посадові особи ВЧ НОМЕР_3 дійшли висновку про протиправність дій вчинених ІНФОРМАЦІЯ_5 , які відображались у повторному взятті на військовий облік позивача та призову на військову службу під час мобілізації громадянина ОСОБА_1 , оскільки такі вчинені з неповно встановленими обставинами та з порушенням вимог чинного законодавства щодо проведення військово-лікарської експертизи.

Як результат командиром військової частини НОМЕР_3 порушено питання щодо притягнення до відповідальності осіб, із вини яких були допущені вищевказані порушення вимог чинного законодавства України та організувати і провести з посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 профілактично-роз`яснювальні роботи стосовно відповідальності військовослужбовців за вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, доведення вимог статутів ЗСУ, Кримінального кодексу України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" від 19.12.2024, інших законодавчих актів на період мобілізації та на воєнний час, Закону України "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України".

Зі змісту відповіді військової частини НОМЕР_3 за підписом командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_2 слідує, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.05.2025 № 358 притягнуто до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 підполковника ОСОБА_3 .

Вважаючи дії та рішення відповідачів протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність дій та рішень відповідачів, суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Загальновідомим та не потребує доказуванню, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні запроваджено загальну мобілізацію та правовий режим воєнного стану, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), положення якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно із ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За правилами ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені " від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ), у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону № 3543-ХІІ організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Вирішуючи цей спір, суд встановив, що основним доводом позивача про протиправність його призову на військову службу є те, що він був виключений з військового обліку 07.02.1996.

Відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; припинили громадянство України; визнані непридатними до військової служби; досягли граничного віку перебування в запасі.

Відповідачами не заперечується факт виключення позивача із військового обліку у 1996 році у зв`язку із непридатністю до військової служби по ст. 30 "а" графи І наказу Міністерства Оборони України № 2 від 1994 року.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 2232-XII персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, військовий облік містить відомості щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Суд наголошує, що виключення громадянина з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби у силу приписів ч. 1 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 Закону №2232-XII позбавляє його статусу призовника, чи військовозобов`язаного, чи резервіста.

За правилами ч. 5 ст. 22 Закону №2232-XII особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Статтею 70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються, зокрема, при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Пунктом 1.2 розділу І Положення № 402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд, зокрема, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Медичний огляд проводиться військово лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Отже, аналіз наведених вище приписів Положення № 402 дає суду підстави для висновку про те, що обов`язковому проходженню медичного огляду ВЛК під час здійснення мобілізаційних заходів з метою визначення ступеню придатності до військової служби за станом здоров`я, підлягають призовники, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти.

Натомість інші особи, тобто ті, що не мають статусу призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних чи резервістів, не мають обов`язку повторно проходити ВЛК під час мобілізації.

Згідно із п. 1.2 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 визнаний непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі гр. І статті 30 "а" Розладу хвороб Наказу МО України від 1994 року № 2.

Дана обставина не спростована відповідачами.

Відповідно до пункту "а" статті 30 наказу Міністерства оборони України № 2 від 01.04.1994, який діяв станом на дату виключення позивача із військового обліку, та втратив чинність у 2008 році, громадяни у яких згідно клінічних досліджень виявлена короткозорість або далекозорість будь-якого ока в одному із меридіанів більше 12,0 дптр. або астигматизм будь-якого виду з різницею рефракції у двох головних очних меридіанах більше 6,0 дптр визнаються непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку.

Відповідно до пункту "а" статті 30 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві Положення № 402 громадяни з діагнозом короткозорість або далекозорість будь-якого ока в одному із меридіанів більше 12,0 дптр, непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку.

Отже, громадяни з діагнозом короткозорість або далекозорість будь-якого ока в одному із меридіанів більше 12,0 дптр у всіх редакціях та наказах Міністерства оборони України (стаття 30 "а") є такими, що непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку.

Суд зауважує, що позивача виключено з військового обліку саме на підставі пункту "а" статті 30 Розладу хвороб, який відповідно до приписів Наказу № 2 від 01.04.1994 так і відповідно до приписів Наказу № 402 від 14.08.2008 у всіх редакціях визначає ступінь непридатності до військової служби з таким діагнозом та виключення з військового обліку.

Варто також відмітити, що посадові особи військової частини НОМЕР_3 під час здійснення перевірки законності проведення відносно ОСОБА_1 мобілізаційних заходів встановили, що на момент призову на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) мав інформацію про проходження ОСОБА_1 ВЛК у 1996 році, за результатами якого його було визнаним непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. За результатами перевірки служба правопорядку дійшла висновків про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_1 ) щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік та призову на військову службу, оскільки такі дії вчинені з порушенням законодавства щодо проведення військово-лікарської експертизи.

Так, відповідно до п. 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 4 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими об`єднаннями (організаціями).

Відповідно до абз. 9 п. 11 Положення № 154 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язок перевірки факту виключення з військового обліку позивача покладений на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_1 ) зобов`язані були перевірити факт виключення ОСОБА_1 з військового обліку.

Натомість посадовими особами при наявності військового квитка позивача із відповідним записом про виключення ОСОБА_1 з військового обліку, були примусово вжиті заходи щодо проходження позивачем ВЛК та прийняті рішення про його призов на військову службу.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_1 ) щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, оскільки такі вчинені з порушенням вимог чинного законодавства.

Відтак, суд задовольняє вимоги позивача в цій частині.

Щодо позовних вимог про скасування наказу відповідача-1 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації" в частині призову позивача та наказу відповідача-2 у частині призначення та зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , суд враховує таке.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-XII. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частиною 3 ст. 24 Закону № 2232-XII передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з абз. 2 п. 225 Положення № 1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

За правилами п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зокрема: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я: - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Отже, Законом № 2232-ХІІ чітко визначені підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану, а Положення №1153/2008 визначає порядок такого звільнення.

Суд звертає увагу, що позивач не надав суду доказів того, що звертався із рапортом до ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби у зв`язку із непридатністю за станом здоров`я.

Разом із тим, на підставі ч. 5 ст. 242 КАС України суд при вирішенні цього спору враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові КАС ВС від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 такого змісту:

"49. Як було встановлено судами попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях і сторонами не оскаржується, під час призову позивача на військову службу за мобілізацією не було встановлено придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби, чим порушено процедуру призову позивача на військову службу під час мобілізації.

50. Отже, у спірних правовідносинах порушеним є право позивача на належну процедуру його призову на військову службу під час мобілізації.

51. Обраний же позивачем спосіб захисту порушеного права, який в подальшому застосовано судами обох інстанцій за наслідками розгляду справи, - звільнення з військової служби - є неефективним, адже не вирішує правомірності акту, який приймається за результатом проведеної процедури призову позивача на військову службу.

52. Суд наголошує, що відновлення порушеного права повинно відбуватися в межах спірних правовідносин, відповідно, за участю їхніх учасників. Водночас зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби виходить за межі правовідносин між ІНФОРМАЦІЯ_5 та позивачем щодо порядку його призову на військову службу під час мобілізації, яка є предметом розгляду в цій справі.

52.1. Іншими словами, такий спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, що не досліджувалися судами попередніх інстанцій, і створюватиме ситуацію невиконуваності судового рішення.

53. До того ж, факт не проходження позивачем медичного огляду під час його призову не є свідченням непридатності позивача до військової служби та не є підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", яка визначає виключний перелік таких підстав.

54. Принагідно зазначити, що в позовній заяві позивач не згадав про стан свого здоров`я, натомість у судовому засіданні від 06.05.2024 зазначив про відсутність хвороб, які б свідчили про його ймовірно можливу непридатність до військової служби.

55. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права, а тому висновки судів обох інстанцій про задоволення позовних вимог у цій частині є помилковими.

56. У контексті вказаного варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу... ".

Таким чином, Законом № 2232-ХІІ не передбачено звільнення з військової служби шляхом визнання процедури призову протиправною. Наказ про зарахування до списків особового складу військової частини вже реалізований, позивач зарахований до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а тому визнання процедури призову протиправною не відновлює початковий стан і не призводить до захисту прав та інтересів позивача.

Суд вважає помилковим твердження позивача, що визнання процедури призову протиправною має наслідком зміну правового статусу позивача з військовослужбовця на військовозобов`язаного, оскільки, як зазначив КАС ВС у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23 "… процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу…".

Суд наголошує, що після видання відповідачем-1 наказу про призов позивача на військову службу та відповідачем-2 наказу про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , виникли нові правовідносини проходження ОСОБА_1 військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням № 1153/2008 і звільнення з військової служби можливе лише у передбачених вказаними нормативно-правовими актами випадках.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними спірних наказів, відтак, відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні позову в цій частині.

Водночас, суд наголошує, що маючи стан здоров`я такий, що дає підстави для визнання непридатним до військової служби, позивач не позбавлений права звернення по команді з рапортом до свого безпосереднього командира про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_15 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо призову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; рнокпп НОМЕР_6 ) на військову службу під час мобілізації.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_15 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; рнокпп НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 645 (шістсот сорок п`ять) грн 97 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисильова Ольга Йосипівна