Справа № 380/3241/25
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

16 липня 2025 рокусправа № 380/3241/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (далі - відповідач), у якому просить:

- стягнути iз MBC України Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2025 по 15.01.2025 у сумі 25247,4 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не здійснив своєчасний розрахунок при звільненні, а тому повинен нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період з 01.01.2025 по 15.01.2025. У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 24.02.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 14.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву до суду з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України.

Ухвалою суду від 11.04.2025 продовжено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України процесуальний строк, встановлений ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, на 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

25.04.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що Львівський НДЕКЦ МВС є бюджетною установою, яка утримується за рахунок коштів державного бюджету і знаходиться на розрахунково-касовому обслуговуванні в Управлінні Державної казначейської служби у Залізничному районі міста Львова.

При цьому, державні кошти на оплату заробітної плати виділяються головним розпорядником - Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України згідно затвердженого на початку року кошторису та надходять до Львівського НДЕКЦ МВС відповідно до кошторисних призначень. Кошторис на 2025 рік з установи вищого рівня, затверджений 07 січня 2025 року керівником Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - Експертної служби МВС, надійшов до Львівського НДЕКЦ МВС 09 січня 2025 року, а 13 січня 2025 року надійшла перша у поточному році виписка з рахунку, що є підтвердженням можливості проведення фінансових операцій державною установою. Наступного дня 14 січня до Управління Державної казначейської служби України у Залізничному районі м. Львова було скеровано платіжні документи на виплату позивачу грошового забезпечення у зв`язку з його звільненням у сумі 57 278 грн 78 коп.

Враховуючи вище викладене, станом на 30 грудня 2024 року Львівський НДЕКЦ МВС не мав можливості провести з позивачем повний розрахунок та виплатити всю суму в день його звільнення. Вини, яка б проявлялась у протиправних діях чи бездіяльності Львівського НДЕКЦ МВС з питань затримки зазначеного розрахунку немає, оскільки виконання фінансових зобов?язань стало можливим лише 14-15 січня 2025 року у зв`язку з незалежними від нього обставинами, які настали у період завершення бюджетного 2024 та початку 2025 років.

Ухвалою суду від 06.05.2025 у задоволенні клопотання Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України від 26.12.2024 №104-ЕС-о/с звільнено відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) ОСОБА_1 , заступника директора Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, 30 грудня 2024 року.

При звільненні, позивачу не було виплачене у повному обсязі належне йому грошове забезпечення, у зв`язку з чим позивач звертався за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до інформації з банківської виписки по надходженням по картці/рахунку виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач 15.01.2025 отримав заробітну плату в сумі 57278,78 грн.

З урахуванням того, що все належне позивачу грошове забезпечення виплачено із затримкою, тобто з порушенням строку, визначеного КЗпП України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб експертної служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» п. 1 розділу І Порядку № 100).

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановив суд, Наказом Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України від 26.12.2024 №104-ЕС-о/с звільнено відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням) ОСОБА_1 , заступника директора Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, 30 грудня 2024 року.

Проте, при звільненні позивачу не була виплачена заробітна плата (грошове забезпечення), у зв`язку з чим позивач звертався за захистом своїх прав до суду.

Суд звертає увагу, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для непроведення виплати чи затримки виплати працівнику всіх сум при звільненні.

Відповідно до інформації з банківської виписки по надходженням по картці/рахунку виданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивач 15.01.2025 отримав заробітну плату в сумі 57278,78 грн.

Стосовно розрахунку середнього заробітку, який належить до виплати позивачу з урахуванням норм статті 117 КЗпП України у редакції, то суд зазначає таке.

У цій справі спірним періодом є з 31.12.2024 (наступний день після звільнення) по 14.01.2025 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні), що становить 15 днів.

Відповідно до наданої позивачем довідки про доходи заробітна плата позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за жовтень - листопад 2024 року) становить 72651,44 грн (36325,72 грн + 36325,72 грн), тобто середньоденна заробітна плата позивача складає 1651,17 грн (72651,44 грн /44 днів).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що становить: 1651,17 грн х 15 днів = 24767,55 грн.

Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2024 до 14.01.2025 з відповідача на користь позивача належить стягнути 24767,55 грн.

З урахуванням викладеного, розмір середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача на користь позивача становить: 24767,55 грн.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 24767,55 грн, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку понад 24767,55 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи відповідача про правомірність своїх дій спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи судом до уваги не беруться.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, суд дійшов висновку, що така не відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 24767 (двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 55 копійок.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Львівський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (79040, вул. Конюшинна, 24, м. Львів; ).

Повне рішення суду складено 16.07.2025.

Суддя Кондратюк Юлія Степанівна