Справа № 160/33332/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/33332/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року (суддя Голобутовський Р.З.) в справі № 160/33332/24 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (далі УСЗН) про:

визнання протиправним та скасування рішення за №273 від 18 червня 2024 року про відмову у наданні йому статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни-інваліда війни ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язання надати йому статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни-інваліда війни ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 червня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що його батько помер, маючи статус ветерана війни, при цьому для цього статусу не потрібно доводити наслідок смерті від поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини, оскільки така вимога стосується лише осіб з інвалідністю внаслідок війни або учасників бойових дій, передбачених ст. ст. 6, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Померлий ОСОБА_2 як ветеран війни - інвалід війни мав безтермінову інвалідність 2 групи, що підтверджується відповідним посвідченням, інвалідність набута під час захисту Батьківщини у Другій світовій війні.

Суд першої інстанції не надав оцінки цим обставинам, обмежившись загальною оцінкою вказаних окремих правових статусів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданнмя апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Батько позивача ОСОБА_2 був інвалідом 2 групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 17.04.1997.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 14.05.2024 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

30.05.2024 Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області надано позивачу інформацію про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено факт реєстрації шлюбу та народження дітей у громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради зі зверненням щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Листом від 04.06.2024 за вих. №253 Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради повідомило, що позивач не відноситься до жодної з категорій членів сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених ст. 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а тому правові підстави для встановлення відповідного статусу відсутні.

12.06.2024 позивач повторно звернувся до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради зі зверненням щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Листом від 18.06.2024 за вих. №273 Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради повідомило, що батько позивача помер в мирний час, з причин не пов`язаних з пораненням, контузією чи каліцтвом, а тому у відповідача відсутні підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів, що батько позивача ОСОБА_2 загинув або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Оскільки батько позивача ОСОБА_2 помер у мирний час, доказів настання смерті внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби, суду не надано, суд першої інстанції вважав, що на спірні правовідносини не поширюється пункт 1 ст. 10 Закону №3551-XII.

Зважаючи на те, що судом не встановлено законодавчо визначеної підстави для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону №3551-XII, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення №273 від 18.06.2024 Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про відмову надати статус ОСОБА_1 члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни-інваліда війни ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , який був особою з інвалідністю 2 групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 17 квітня 1997 року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 двічі звертався до УСЗН з питання встановлення йому статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Листами від 04 червня 2024 року та 18 червня 2024 року УСЗН повідомило позивача, що він не відноситься до жодної з категорій членів сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому правові підстави для встановлення відповідного статусу відсутні.

Спірним в цій справі є питання права позивача на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-ХІІ), який застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни (частина друга статті 4 Закону № 3551-ХІІ).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону №3551-XІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Як установлено статтею 9 Закону №3551-ХІІ, учасниками війни вважаються:

1) військовослужбовці, які проходили військову службу у Збройних Силах, військах і органах Міністерства внутрішніх справ, Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР чи в арміях його союзників у період Другої світової війни або навчались у цей період у військових училищах, школах і на курсах;

2) особи, які в період Другої світової війни працювали в тилу на підприємствах, в установах, організаціях, колгоспах, радгоспах, індивідуальних сільських господарствах, на спорудженні оборонних рубежів, заготівлі палива, продуктів, переганяли худобу, навчались у цей період у ремісничих, залізничних училищах, школах і училищах фабрично-заводського навчання та інших закладах професійно-технічної освіти, на курсах професійної підготовки або під час навчання в школах, вищих і середніх спеціальних навчальних закладах працювали в народному господарстві та на відбудові об`єктів господарського і культурного призначення.

До учасників війни належать також особи, які в період Другої світової війни працювали на територіях, що після 1944 року ввійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також громадяни, які за направленням державних органів колишнього Союзу РСР працювали в державах - союзницях СРСР.

Особам, які народилися до 31 грудня 1932 року включно і з поважних причин не мають можливості подати документи, що підтверджують факт роботи в період війни, статус учасника війни може бути встановлено за поданням відповідних комісій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Особам, які народилися після 31 грудня 1932 року, статус учасника війни може бути встановлено лише за наявності документів та інших доказів, що незаперечно підтверджують факт роботи в період війни.

Учасниками війни визнаються особи, нагороджені орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Другої світової війни;

3) члени груп самозахисту об`єктових і аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, народного ополчення, що діяли в період Другої світової війни;

4) особи, які в період Другої світової війни перебували у складі армії та флоту як сини, вихованці полків та юнги до досягнення ними повноліття;

6) працівники, які на контрактній основі направлялися на роботу в держави, де велися бойові дії (включаючи Республіку Афганістан у період з 1 грудня 1979 року по грудень 1989 року), і не входили до складу обмеженого контингенту радянських військ;

7) дружини (чоловіки) військовослужбовців, які працювали за наймом у державах, зазначених у пункті 6 цієї статті, в період ведення бойових дій у них і не входили до складу обмеженого контингенту радянських військ;

8) особи, які в період Другої світової війни відбували покарання в місцях позбавлення волі або перебували в засланні і реабілітовані відповідно до чинного законодавства України та колишнього СРСР;

10) особи, які в період Другої світової війни добровільно подавали матеріальну, фінансову чи іншу допомогу військовим частинам, госпіталям, партизанським загонам, підпільним групам, іншим формуванням та окремим військовослужбовцям у їх боротьбі проти німецько-фашистських загарбників за умови незаперечного підтвердження цих фактів;

11) особи, які після 9 вересня 1944 року були переселені на територію України з території інших країн;

12) особи, які під час оборони міста Севастополя з 30 жовтня 1941 року по 4 липня 1942 року проживали на його території. Доказами перебування на території обложеного Севастополя можуть визнаватися посвідчення "Мешканець обложеного Севастополя 1941-1942 років" і "Юний захисник Севастополя 1941-1942 років", довідки, показання свідків та інші документи, які подаються до комісій, зазначених у абзаці третьому пункту 2 цієї статті;

13) працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у порядку, встановленому законодавством.

За положеннями статті 10 Закону №3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать:

1) сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів;

сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами;

сім`ї загиблих під час Другої світової війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об`єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім`ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів;

сім`ї осіб, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у Революції Гідності, а також сім`ї осіб, яким посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності.

Дія абзацу четвертого цього пункту не поширюється на сім`ї працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які загинули або померли внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать:

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

2) дружина (чоловік) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружина (чоловік) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю;

3) дружина (чоловік), які не одружилися вдруге, батьки, неповнолітні діти померлих учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Другої світової війни та війни 1938-1939 років з імперіалістичною Японією, нагороджених за бойові дії державними нагородами та орденами і медалями колишнього Союзу РСР (крім ювілейних);

4) діти померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Відтак, статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни надається у разі членам сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

В цьому випадку відсутні докази, що батько позивача ОСОБА_2 помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Крім того, за приписами пункту 2 статті 10 Закону №3551-XII членами сім`ї померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни або учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Другої світової війни є дружина або чоловік.

Позивач ОСОБА_1 не належить до цієї категорії осіб.

Враховуючи, що батько позивача ОСОБА_2 помер у мирний час, докази настання смерті внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби, відсутні, а позивач не належить до категорії осіб, на яких розповсюджується дія пункту 2 статті 10 Закону №3551-XII, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для встановлення позивачу статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до статті 10 Закону №3551-XII.

Доводи апелянта зводяться до тверджень про наявність підстав для установлення йому статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до статті 10 Закону №3551-XII та спростовані приведеними висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року в справі № 160/33332/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року в справі № 160/33332/24 за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 17 липня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 17 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко