Справа № 990SСGС/29/24
Суддя: Ступак Ольга В`ячеславівна
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К.М., Ткача І. В.
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2025 року у справі № 990SCGC/29/24 (провадження № 11-295сап24) за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв Сергій Валерійович, на рішення Вищої ради правосуддя від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24, прийняте за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15?24
1. 03 липня 2025 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв С. В., на рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24, прийняте за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15?24.
2. Велика Палата Верховного Судув цій справі ухвалила судове рішення про залишення скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв С. В., без задоволення, а рішення ВРП від 21 листопада 2024 року - без змін.
3. З результатами вирішення цієї справи не погоджуємося, а тому відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) висловлюємо свою окрему думку.
4. Ухвалюючи судове рішення від 03 липня 2025 року, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що дисциплінарним органом за результатами розгляду дисциплінарної справи встановлено наявність у судді ОСОБА_1 громадянства російської федерації, вчинення суддею дій, спрямованих на отримання паспорта громадянина російської федерації, використання цього документа, а також невчинення дій щодо відмови від такого громадянства.
5. Зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави виснувати про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачена пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ): допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
6. Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що саме по собі набуття суддею громадянства іншої держави, у разі повідомлення ним про цей факт голови суду, в якому він займає штатну суддівську посаду, наслідком чого є припинення трудових відносин з відповідним судом, не може бути підставою для притягнення цього судді до дисциплінарної відповідальності.
7. Водночас, якщо суддя, набувши громадянство іншої держави, приховує цей факт, не вживає дій щодо виходу з громадянства іншої держави, продовжує, всупереч положенням Конституції України та Закону № 1402-VІІІ, здійснювати правосуддя від імені України, такі його дії є підставою дисциплінарної відповідальності.
8. На переконання авторів окремої думки, висновок Великої Палати Верховного Суду про залишення без змін оскаржуваного рішення ВРП є помилковим з таких міркувань.
Мотиви окремої думки
Правовий статус судді
9. Вважаємо, що при оцінці дій судді, які пов`язані з набуття громадянства іншої держави, потрібно враховувати правовий статус судді.
10. Основні засади правового статусу суддів визначені в Конституції України та Законі № 1402-VІІІ.
11. Стаття 126 Конституції України закріплює систему гарантій забезпечення незалежності і недоторканості суддів, які є невід`ємною складовою їхнього статусу, конституційними принципами організації і функціонування судів та професійної діяльності суддів. Виключна важливість цих гарантій полягає у можливості створення організаційно-правового механізму, який надійно попереджував б будь-які спроби впливу на суддів або втручання в процес здійснення правосуддя.
12. Статтею 127 Конституції України встановлено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.
13. Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 69 Закону № 1402-VIII.
14. Призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом (стаття 128 Конституції України).
15. Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.
16. Належність до громадянства України є однією з вимог, визначених Конституцією України, для набуття особою статусу судді.
17. Наведене дає підстави зробити висновок про наявність у понятті «суддя» статусного та функціонального компонентів. Статусний компонент характеризує наявність певного суб`єкта як носія професійного титулу, який відповідає законодавчим вимогам, однією з яких є належність виключно до громадянства України, такий суб`єкт пройшов процедури добору та призначення на посаду, юридично закріпивши цей факт оформленням трудових відносин із судом як органом державної влади. Функціональний компонент характеризує специфіку професійної діяльності особи - здійснення правосуддя, що є винятковою прерогативою суду.
18. Ураховуючи винятковий характер повноважень щодо здійснення правосуддя, функціональний компонент у понятті «суддя» залежить від статусного та не може існувати без нього (особа, яка не має статусу судді, не має права здійснювати правосуддя). Водночас особа може набути (мати) статус судді, проте з певних причин не здійснювати правосуддя (закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду судді, тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя).
19. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово висловлювався щодо правового статусу суддів.
20. Так в абзаці сьомому підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що правовий статус судді передбачає як конституційно визначені гарантії незалежності та недоторканності суддів при здійсненні правосуддя, так і правову відповідальність за невиконання своїх обов`язків.
21. Суддя має особливий (спеціальний) правовий статус, який характеризується наявністю певних вимог, обмежень щодо зайняття цієї посади та гарантій його діяльності (абзац четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2011 року № 3-рп/2011).
22. Конституційний Суд України вказував, що професійні судді виконують конституційну функцію - здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус (друге речення абзацу третього пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2011 року № 3-рп/2011); визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом» (друге речення абзацу п`ятого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).
23. Конституційний Суд України щодо єдиного статусу суддів наголошував, що судді здійснюють правосуддя шляхом реалізації судової влади в межах повноважень, якими вони наділені відповідно до Основного Закону України та закону про судоустрій. Судді виконують свої обов`язки на професійній основі, мають однаковий юридичний статус, основу якого становлять спільні елементи, незалежно від місця суду в системі судоустрою чи від адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Однаковість юридичного статусу усіх суддів обумовлена, зокрема, наявністю єдиного порядку набуття статусу судді, сукупністю прав та обов`язків судді, єдністю юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Із набуттям статусу судді пов`язане й набуття передбачених Конституцією та законами України гарантій незалежності (абзаци третій шостий підпункту 3.2, пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
24. Отже, суддею є професійна особа, яка займає суддівську посаду в будь-якому суді України та наділена повноваженнями здійснення правосуддя. В Україні суддею може бути тільки громадянин України, який займає штатну суддівську посаду та якого згідно з Конституцією України та Законом № 1402-VIII призначено чи обрано суддею. Реалізація його прав і виконання обов`язків забезпечується гарантіями правового статусу судді, визначених статтями 124-130 Конституції України, Законом № 1402-VIII та іншими правовими актами.
25. Виконання суддями конституційної функції - здійснення правосуддя - обумовлює набуття ними єдиного правового статусу, що характеризується безперервністю, конституційними й законодавчими вимогами та обмеженнями для зайняття і перебування на посаді; гарантіями ідентичного рівня конституційної захищеності, однакових гарантій їх незалежності й недоторканності.
26. Єдиний правовий статус судді складається з елементів, кожний із яких має обов`язкове значення для перебування судді на посаді до його відставки.
27. Отже, наявність громадянства України є обов`язковим елементом правового статусу судді і, як загальна конституційна вимога, нерозривно пов`язана зі змогою громадянина претендувати на посаду судді за частиною третьою статті 127 Конституції України та в подальшому обіймати посаду судді.
28. У частині другій статті 121 Закону № 1402-VІІІ зазначено, що набуттям громадянства іншої держави для цілей цієї статті визнається: 1) отримання суддею статусу громадянина іншої держави в результаті дій, вчинених таким суддею або від його імені за його дорученням або за його згодою для створення відповідних правових наслідків; 2) у разі якщо суддею отриманий статус громадянина іншої держави в силу закону або іншим чином без його згоди, - невчинення суддею дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави протягом десяти днів з дня, коли судді стало відомо про отримання такого статусу.
29. Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що законодавець встановив, що набуття суддею громадянства іншої держави може здійснюватися як у формі активних дій, коли суддя (його представник) вчиняє дії щодо отримання статусу громадянина іншої держави, так і бездіяльності, коли суддя не вчиняє дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави, отриманого ним в силу закону або іншим чином без його згоди, протягом десяти днів з дня, коли йому стало відомо про отримання такого статусу.
30. Положеннями статті 19 Закону України «Про громадянство України» визначено, що добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.
31. Тобто добровільність набуття громадянства іншої країни характеризується тим, що вказане діяння вчиняється з власного бажання, доброї волі, без насилля чи примусу.
32. Враховуючи те, що Конституція України закріплює принцип несумісності статусу судді в Україні з наявністю громадянства іноземної держави, отримання суддею статусу громадянина іншої держави є безумовною підставою для припинення його повноважень судді.
33. Підсумовуючи наведене, автори цієї окремої думки вважають, що діями судді, які становлять склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, є добровільні дії судді (його представника), спрямовані на набуття статусу громадянина іншої держави, а також бездіяльність, коли суддя не вчиняє дій для позбавлення статусу громадянина іншої держави, отриманого ним у силу закону або іншим чином без його згоди, протягом десяти днів з дня, коли йому стало відомо про отримання такого статусу.
34. Саме за такі дії та бездіяльність суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
35. В свою чергу у разі набуття суддею громадянства іноземної держави, це має наслідки, передбачені статтею 126 Конституції України - припинення статусу судді, що виключає притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності як судді.
Щодо правових підстав для припинення повноважень судді в контексті спірних правовідносин
36. Стаття 126 Конституції України визначає перелік підстав для звільнення чи припинення повноважень судді, що унеможливлює свавільне чи необґрунтоване усунення судді з посади, за будь-яких інших обставин, в тому числі і органом, який його обрав чи призначив.
37. Стаття 126 Основного Закону України (в редакції від 02 березня 2014 року) передбачає, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі: 1) закінчення строку, на який його обрано чи призначено; 2) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 3) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; 4) порушення суддею вимог щодо несумісності; 5) порушення суддею присяги; 6) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; 7) припинення його громадянства; 8) визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим; 9) подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Повноваження судді припиняються у разі його смерті.
38. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набув чинності 30 вересня 2016 року, внесені зміни до норми статті 126 Конституції України.
39. Законодавець у статті 126 Конституції України (в редакції від 30 вересня 2016 року) визначив більш розгалужену систему підстав для звільнення та припинення повноважень судді.
40. Відповідно до статті 126 Конституції України (в редакції від 30 вересня 2016 року) підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.
41. Водночас вказана стаття (в редакції від 30 вересня 2016 року) визначає, що повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.
42. Отже, Конституція України розрізняє підстави для звільнення судді та підстави для припинення повноважень судді.
43. Визначаючи, в якій редакції має застосовуватися норма статті 126 Конституції України до спірних правовідносин (чинна на момент набуття суддею громадянства іншої держави чи чинна на момент встановлення такого факту), автори цієї окремої думки виходять із таких міркувань.
44. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/1999).
45. Зворотна дія має місце у тому разі, якщо певна дія почалася і завершилася до набрання чинності новим актом.
46. Правова оцінка триваючих дій має свої особливості, і якщо певна дія почалася до набрання чинності акта і завершилася або продовжується після набрання чинності, застосування нового акта до триваючої дії не може вважатись зворотною дією закону.
47. Зазначене ґрунтується на позиціях Конституційного Суду України.
48. За висновком Конституційного Суду України, сформульованим у Рішенні від 02 липня 2002 року № 13-рп/2002 суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності , і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності
49. Отже, якщо суддя набув громадянство іншої держави до набрання чинності змін до Конституції України (тобто до 30 вересня 2016 року), але після набуття чинності цих змін продовжує володіти громадянством іноземної держави, то припинення повноважень судді з підстав отримання ним громадянства іншої держави не може вважатись застосування зворотної дії відповідного закону. Це зумовлено тим, що на момент застосування норми у особи є громадянство іншої держави, а тому це є прямою, а не зворотною дією закону.
50. Аналіз норми пункту 2 частини сьомої статті 126 Конституції України (в редакції від 30 вересня 2016 року) свідчить про те, що в ній передбачено дві самостійні підстави для припинення повноважень судді: 1) припинення громадянства України; 2) набуття громадянства іншої держави.
51. З огляду на викладене, вважаємо, якщо суддя набув громадянства іншої держави та продовжував ним володіти на момент внесення змін до статті 126 Конституції України, то це є підставою для припинення повноважень судді, оскільки Конституція України закріплює принцип несумісності статусу судді України з наявністю громадянства іноземної держави.
Щодо процедури припинення повноважень судді
52. Визначаючи процедуру, за якою відбувається припинення повноважень судді, автори цієї окремої думки виходять із такого.
53. Згідно з частиною другою статті 112 Закону № 1402-VІІІрішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».
54. Таким чином, законодавець чітко встановив, що звільнення судді завжди відбувається на підставі індивідуального правового акта, яким є відповідне рішення ВРП.
55. На відміну від цього, припинення повноважень судді пов`язується не з рішенням ВРП про звільнення судді, а з настанням певних юридичних фактів, перелічених у частині сьомій статті 126 Конституції України.
56. Встановлення перелічених у частині сьомій статті 126 Конституції України юридичних фактів, як правило, вимагає наявності певних офіційно зафіксованих у межах тієї чи іншої правової процедури рішень чи відомостей. Це обумовлено потребами забезпечення правової визначеності.
57. Зокрема, «досягнення суддею шістдесяти п`яти років» встановлюється простим математичним підрахунком кількості років, які пройшли з дня народження цієї особи, яка зазначена в свідоцтві про народження, паспорті тощо. У разі «смерті судді» ця обставина підтверджуватиметься свідоцтвом про смерть, а якщо факт смерті особи не є очевидним, то особа може бути оголошена померлою у судовому порядку, при цьому «набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним» визначено в Конституції України як окрема підстава припинення повноважень судді. «Припинення громадянства України» так само має підтверджуватися документально, зокрема, Указом Президента України про припинення громадянства.
58. Що ж стосується «набуття суддею громадянства іншої держави», то ця обставина, з одного боку, теж може бути встановлена на підставі паспорту громадянина іншої держави або інших офіційних документів, виданих іноземною державою, але з іншого боку, проблема полягає в тому, що суддя може не повідомити про цей факт, приховувати та/або заперечувати його. До того ж органи державної влади України до певного часу можуть не володіти інформацією про існування таких документів, не мати доступу до них, а так само не мати можливості в інший спосіб отримати офіційну інформацію щодо цього від відповідної іноземної держави.
59. Хоча стаття 121 Закону № 1402-VІІІ визначає, що визнається «набуттям громадянства іншої держави» для цілей цієї статті, вона, однак, не передбачає особливостей порядку встановлення факту набуття суддею громадянства іншої держави, якщо сам суддя приховує або заперечує цей факт і не надає відповідних документів. У зв`язку з цим, положення частини першої цієї статті про те, що «повноваження судді припиняються у разі … набуття суддею громадянства іншої держави - з дня … набуття громадянства іншої держави» можуть бути застосовані лише в разі, якщо сам суддя своєчасно повідомив про цей факт. Натомість у разі, якщо цей факт є спірним, то він може бути встановлений у спосіб, який узгоджується з передбаченими чинним законодавством повноваженнями відповідних органів чи посадових осіб. Правовий наслідок у вигляді припинення повноважень судді у такому випадку має наставати з моменту офіційної констатації (встановлення) цього факту компетентним органом чи посадовою особою системи правосуддя.
60. Наголошуємо на тому, що норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8), а тому пункт 2 частини сьомої статті 126 Конституції України, яке називає однією з підстав припинення повноважень судді «набуття суддею громадянства іншої держави» (не вказуючи з якого моменту це відбувається), може бути застосований у межах існуючих процедур.
61. Відповідно до статті 125 Закону № 1402-VIII припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді з відповідним судом, про що голова суду видає наказ.
62. Таким чином, оскільки згідно з Конституцією України та Законом № 1402-VIII суддя не може мати громадянство іншої держави, тому у разі набуття суддею громадянства іншої держави, його повноваження припиняються, і голова суду видає відповідний наказ про його відрахування зі штату суду.
63. Голова суду може або самостійно встановити факт набуття суддею громадянства іншої держави (зокрема у разі надходження такої інформації, підтвердженої належними доказами, від відповідних уповноважених органів) і видати наказ по суду про виключення судді зі штату, або видати такий наказ з посиланням на те, що такий факт встановлено ВРП або іншим компетентним органом.
64. У свою чергу суддя, якого наказом голови суду відраховано зі штату суду, у разі не згоди із таким наказом має право оскаржити його в судовому порядку, звернувшись із відповідним позовом до суду.
Щодо здійснення дисциплінарного провадження стосовно судді
65. Дисциплінарне провадження - врегульований законодавством порядок розгляду та вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судді уповноваженим на здійснення дисциплінарного провадження органом - Дисциплінарними палатами ВРП. Ця процедура розпочинається з дня отримання дисциплінарним органом дисциплінарної скарги або настання інших визначених законом обставин, з настанням яких безпосередньо пов`язаний початок здійснення дисциплінарного провадження щодо судді, та закінчується ухваленням відповідного рішення за результатами розгляду скарги.
66. Предметом дисциплінарного провадження є поведінка судді (спосіб реалізації повноважень), виконання ним професійних обов`язків під час здійснення правосуддя, дотримання відповідних етичних правил і вимог у повсякденному житті.
67. Існування інституту дисциплінарного провадження щодо суддів є гарантією виконання суддями своїх службових обов`язків та забезпечення прав громадян на професійний та справедливий судовий розгляд їх справ. Дисциплінарна відповідальність суддів, як одна зі складових підзвітності судді, покликана сприяти належному виконанню суддями своїх професійних обов`язків.
68. Отже, дисциплінарна відповідальність суддів визначається як особливий, самостійний вид юридичної відповідальності, який застосовується до спеціальних суб`єктів - суддів та пов`язаний із їхньою професійною діяльністю, яка включає в себе зобов`язання суддів як щодо належного відправлення правосуддя, так і дотримання правил етики та доброчесності.
69. Як зазначено у пункті 24-27 цієї окремої думки суддею є професійна особа, яка займає суддівську посаду в будь-якому суді України та наділена повноваженнями здійснення правосуддя.
70. Автори цієї окремої думки зауважують, що процедура притягнення відповідним дисциплінарним органом до дисциплінарної відповідальності може бути застосована лише до особи, яка має чинний статус судді, тобто яка відповідає законодавчим вимогам, пройшла процедури добору та призначення на посаду, юридично закріпивши цей факт оформленням трудових відносин із судом. При цьому факт нездійснення суддею правосуддя не свідчить про втрату ним свого статусу, а тому не виключає можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності за недотриманняправил етики та доброчесності.
71. Автори окремої думки, повертаючись до висновків, наведених у пункті 51 цієї окремої думки про те, що якщо суддя набув громадянства іншої держави, то це є підставою для припинення повноважень судді, оскільки Конституція України закріплює принцип несумісності статусу судді України з наявністю громадянства іноземної держави, висновують, що у разі припинення повноважень судді, зокрема, у разі набуття громадянства іншої держави, що в силу закону автоматично позбавляє особу статусу судді, виключається можливість притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності як судді.
72. Так, у випадку встановлення під час дисциплінарного провадження обставин, які свідчать про те, що суддя вчиняв активні дії щодо отримання статусу громадянина іншої держави за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт набуття ним такого статусу, останній може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ).
73. Водночас, якщо під час відкритого дисциплінарного провадження підтверджено належними та допустимими доказами факт набуття суддею статусу громадянина іншої держави, то у дисциплінарного органу відсутні правові підстави для притягнення такої особи як судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки факт набуття суддею громадянства іншої держави має єдиний наслідок, визначений пунктом 2 частини шостої статті 126 Конституції України: припинення повноважень судді та втрати ним статуту судді. У такому випадку дисциплінарне провадження підлягає припиненню із одночасним зверненням дисциплінарного органу до голови відповідного суду з встановленою інформацією з метою видачі останнім наказу про виключення судді зі штату суду.
74. Із урахуванням наведеного, вважаємо, що у разі встановлення в межах дисциплінарного провадження факту набуття суддею громадянства іншої держави, дисциплінарний орган чи ВРП повинні зазначати про це як в мотивувальній частині рішення, так й у резолютивній частині про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та припинення дисциплінарного провадження у зв`язку з встановленням факту набуття суддею громадянства іншої держави, що є підставою припинення його повноважень відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 126 Конституції України.
75. ВРП у такому випадку зобов`язана невідкладно звернутися до голови відповідного суду з повідомлення про встановлені обставини та наявність підстав для припинення повноважень такого судді та видання наказу про відрахування судді зі штату суду.
76. У свою чергу, суддя, якого наказом голови суду відраховано зі штату суду з підстав припинення повноважень судді відповідно до пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України, у разі незгоди із таким наказом має право оскаржити його в судовому порядку та довести, у тому числі, відсутність підстав для припинення повноважень у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави.
77. Такий механізм, на переконання авторів окремої думки, відповідає положенням пункту 2 частини шостої статті 126 Конституції України, а також дозволяє швидко реалізувати правові наслідки набуття суддею громадянства іншої держави, на відміну від процедури притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, яка призводить до інших правових наслідків - звільнення судді.
78. Крім того, більш тривала процедура звільнення судді у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності дозволяє такому судді перебувати у штаті суду, навіть будучи відстороненим, та отримувати суддівську винагороду у розмірі посадового окладу до прийняття остаточного рішення ВРП про звільнення судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
79. Враховуючи наведене, на переконання авторів окремої думки, Велика Палата Верховного Суду мала підстави для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15-24 про притягнення судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» та скасування оскаржуваного рішення ВРП з мотивів, викладених в окремій думці.
Судді: О. В. Ступак