Справа № 440/6643/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 18 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6643/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в якій просить суд визнати протиправним та скасувати постанову № 153395 від 18 березня 2025 року про застосування адміністративно - господарського штрафу та рішення від 14 квітня 2025 року № 3423/3.3/15.25 про результати розгляду скарги ОСОБА_2 на постанову № 153395 від 18 березня 2025 року.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказував на протиправність спірної постави, оскільки жодних вантажних перевезень не здійснював, а відтак і порушень не вчиняв.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Залучено у якості другого відповідача у цій справі Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик свідка.

14.06.202 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Державної служби України з безпеки на транспорті на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на їх безпідставність. Зазначив, що на момент перевірки водієм транспортного засобу Volvo номерний знак НОМЕР_1 встановлена відсутність (ненадання водієм) на момент проведення перевірки обов`язкового при здійсненні перевезень документу посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, товарно транспортної накладної на вантаж, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", наказ МТЗУ №340 від 07.06.2010, наказ МТЗУ №385 від 24.06.2010, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.02.2025 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №008299 від 24.02.2025 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (копії додаються) посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області було проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо транспортного засобу марки Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 , за результатами якої встановлено порушення перевізником ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки №АР097732 від 26.02.2025 (копія додається).

За змістом Акту проведення перевірки №АР097732 від 26.02.2025 посадовою особою виявлено порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме «ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; При здійсненні вантажних перевезень перевізник не забезпечив водія необхідними документами, а саме на момент здійснення перевірки водій не надав: водійське посвідчення, товарно-транспортну накладну, свідоцтво про реєстрацію т/з, протокол перевірки технічного стану т/з, протокол перевірки та адаптації тахографа до т/з», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

18.03.2025 за результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, відповідач прийняв постанову № 153395 про застосування адміністративно-господарського штрафу, згідно з яким товариство притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом застосування на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн.

Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-III).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 12 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до положень частин 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12 Порядку № 1567).

За змістом пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

В силу вимог пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Аналіз викладених положень норм законодавства свідчить про те, що державний контроль на транспорті здійснюється органами Укртрансбезпеки шляхом проведення, зокрема, рейдових перевірок, в ході яких перевірці підлягає наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. У свою чергу відповідальність за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Предметом спору у цій справі є постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Укртрансбезпеки № 153395 від 18.03.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до позивача за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.

Надаючи правову оцінку вказаній постанові, суд виходить з такого.

26.02.2025 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №008299 від 24.02.2025 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (копії додаються) посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області було проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо транспортного засобу марки Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності громадянину ОСОБА_1 , за результатами якої встановлено порушення перевізником ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки №АР097732 від 26.02.2025 (копія додається).

За змістом Акту проведення перевірки №АР097732 від 26.02.2025 посадовою особою виявлено порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме «ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; При здійсненні вантажних перевезень перевізник не забезпечив водія необхідними документами, а саме на момент здійснення перевірки водій не надав: водійське посвідчення, товарно-транспортну накладну, свідоцтво про реєстрацію т/з, протокол перевірки технічного стану т/з, протокол перевірки та адаптації тахографа до т/з», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в позовній заяві, посилався, на те, що як убачається з пояснювальної записки водія 26 лютого 2025 року він керував автомобілем VOLVО FL-250 НОМЕР_1 без вантажу до м. Лубни на завантаження, коли був зупинений на посту поліції інспектором Укртрансбезпеки. На вимогу інспектора надати водію лише товарно - транспортну накладу останній повідомив, що така у нього відсутня, оскільки автомобіль не перевозить вантаж. Інші документи інспектор у водія не вимагав. Як повідомив водій позивачу, при нього інспектор будь-яких актів перевірки не складав, підписати їх не пропонував.

Згідно з відеозаписом з портативного відеореєстратора інспектора контролюючого органу, водій транспортного засобу на запитання щодо наявності вантажу у транспортному засобі та прохання надати документи на вантаж, посвідчення водія чи інші документи відмовився від спілкування з інспекторами та надання документів, стверджуючи про нібито відсутність у посадових осіб Відповідача повноважень щодо зупинки транспортного засобу, посилаючись при цьому на положення статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, водієві було роз`яснено, що у випадку ненадання ним документів на здійснення перевезень щодо автомобільного перевізника буде складено акт про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в частині здійснення перевезення вантажів за відсутності обов`язкових документів та, на відповідне запитання інспектора, водій відмовився від підписання складеного акту та отримання його копії. При цьому, як пояснив відповідач, особу автомобільного перевізника та власника транспортного засобу, ОСОБА_1 , було встановлено за даними державного номерного знаку транспортного засобу за даними державних реєстрів представниками поліції, що були присутні на місці події.

Відповідно до положень пункту 22 Порядку №1567 у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

З огляду на зазначене, зважаючи на відмову водія транспортного засобу від підписання акту проведення перевірки, посадовими особами Відповідача було зроблено відповідну відмітку в акті. Водночас, надання пояснень чи заперечень щодо виявленого порушення чи обставин проведення перевірки, так само як і підписання акту перевірки є правом, а не обов`язком водія транспортного засобу.

Відмова останнього від використання наданого йому законом права жодним чином не свідчить про порушення порядку проведення перевірки з боку контролюючого органу. Натомість, відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За змістом положень пункту 26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Як вказує позивач в позовній заяві, про прийняття постанови № 153395 від 18 березня 2025 року позивач дізнався лише після отримання цієї постанови 26 березня 2025 року. Копію акту перевірки та будь-яких інших документів відповідач позивачу не направляв.

Як слідує, з матеріалів справи, відповідачем на адресу позивача Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Софіївська (колишня Чапаєва), б. 75, кв. 60, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та підтверджена самим Позивачем в позовній заяві, рекомендованим листом з повідомленням про вручення №370 направлено повідомлення за вих. №19151/36/24-25 від 27.02.2025 про призначення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 18.03.2025 та необхідність з`явитися до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області для участі у розгляді справи та надання відповідних пояснень/заперечень.

Однак, зазначене поштове відправлення №370 було повернуто оператором поштового зв`язку на адресу Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області через невручення адресату за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується копією відповідного поштового конверта з довідкою про причини повернення/досилання.

Відповідно до підпункту 2, 3 пункту 17 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення автомобільному перевізнику або його уповноваженій особі повідомляється не пізніше ніж за сім календарних днів до дня розгляду особисто під підпис чи шляхом надсилання повідомлення засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) або на адресу електронної пошти (за наявності) з урахуванням вимог Закону України Про адміністративну процедуру. У разі неявки автомобільного перевізника або його уповноваженої особи справа про порушення розглядається без їх участі.

Отже, обов`язок відповідача обмежується додержанням відповідного строку направлення повідомлення відповідно до Нормативів пересилання поштових відправлень та виду послуг відправлення (5 днів в межах однієї області відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958). Відповідач не може відповідати за обставини вручення та фактичного отримання поштової кореспонденції, які від нього не залежать. В свою чергу, надсилання повідомлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцезнаходженням позивача є належним виконанням обов`язків відповідачем щодо інформування.

Зважаючи на допущене порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, 18.03.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області винесено постанову №153395 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до пункту 29 Порядку №1567 копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі автомобільного перевізника під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

На виконання зазначеного, вказана постанова разом із супровідним листом за вих. №25168/36/24-25 від 19.03.2025 відповідно до списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №4145 від 19.03.2025 була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення №965 на ту ж саму адресу Позивача Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Софіївська (колишня Чапаєва), б. 75, кв. 60, та була отримана останнім 26.03.2025, на підтвердження чого додається копія відповідного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому, факт отримання оскаржуваної постанови 26.03.2025 не заперечується та визнається Позивачем за змістом позовної заяви.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо правомірності процедури прийняття оскаржуваної постанови № 153395 від 18.03.2025.

Щодо суті виявленого порушення, що стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Підставою для притягнення Позивача до відповідальності за законодавства про автомобільний транспорт та застосування адміністративно-господарського штрафу стала відсутність (ненадання водієм) на момент проведення перевірки обов`язкового при здійсненні перевезень документу посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортної накладної на вантаж, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Так, відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

За визначення пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху), водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.1 вказаних Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, наявність посвідчення водія відповідної категорії є обов`язковою умовою для допуску особи до керування тим чи іншим транспортним засобом.

При цьому обов`язок водія транспортного засобу мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та пред`являти його для проведення перевірки уповноваженим посадовим особам чітко передбачений нормами Закону №2344-ІІІ.

Відсутність у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки посвідчення водія відповідної категорії чи відмова у його наданні, що має наслідком неможливість встановити особу водія транспортного засобу, є підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу.

Так, під час проведення рейдової перевірки водієм транспортного засобу ОСОБА_3 на відповідну вимогу інспектора надати посвідчення водія було отримано відмову, що підтверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора контролюючого органу.

Відповідно до положень пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб (пункт 2.2 Правил дорожнього руху).

Таким чином, наявність у водія транспортного засобу реєстраційних документів на транспортний засіб (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) є обов`язковою умовою для здійснення керування ним та обумовлена необхідністю підтвердити законність використання такого транспортного засобу та коло осіб, що здійснюють перевезення з його використанням.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Процедура проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, визначається нормами Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (далі Порядок №137).

За змістом пункту 3 зазначеного Порядку (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) визначено періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку.

При цьому, з огляду на невідворотність тих чи інших змін в конструкціях та механізмах транспортних засобів, що виникають під час їх експлуатації, законом передбачено саме періодичний характер перевірок технічного стану автомобілів, тобто через певний визначений проміжок часу.

Відповідно до пункту 18 Порядку №137 у разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовникові видається протокол перевірки технічного стану із самоклейною міткою радіочастотної ідентифікації, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу. У протоколі перевірки технічного стану транспортного засобу виконавець зазначає дату проведення наступного обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до пункту 3 цього Порядку, а також призначення транспортного засобу в разі проведення додаткової перевірки транспортного засобу згідно з обсягами перевірки для автобуса, призначеного для перевезення школярів або осіб з інвалідністю, автомобіля таксі, спеціалізованого санітарного автомобіля бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, великогабаритного та великовагового транспортного засобу, транспортного засобу, що використовується для перевезення небезпечних вантажів, або учбового транспортного засобу.

Таким чином, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу є «іншим документом» в розумінні статті 48 Закону №2344-ІІІ, обов`язкова наявність якого для здійснення перевезень визначається відповідно до положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» та Порядку №137.

Водночас, з приводу доводів позивача в позовній заяві про наявність у нього діючого протоколу №01581-00087-25 від 07.02.2025 перевірки технічного стану транспортного засобу марки Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , копію якого додано до позовної заяви, суд звертає увагу, що під час проведення перевірки 26.02.2025 водієм позивача вказаний протокол для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки не надавався, що, в свою чергу, не дає можливості достовірно стверджувати про його дійсну наявність у водія на момент проведення перевірки під час здійснення перевезень.

Відтак, оскільки, всупереч зазначеним вище вимогам законодавства, у водія транспортного засобу Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить Позивачу, під час здійснення перевезення 26.02.2025 був відсутній відповідний дійний (чинний) протокол перевірки технічного стану вказаного транспортного засобу (для перевірки не надався), що було виявлено під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), зазначене формує у діяльності Позивача склад порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: здійснення перевезень за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону №2344-ІІІ.

За змістом пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (надалі - Положення №340) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №385 ПСТ (пункти сервісу тахографів) виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зобов`язаний мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Пунктом 3.6 Інструкції №385 передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:

- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);

- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа.

Таким чином, нормами чинного законодавства чітко передбачено обов`язок автомобільного перевізника із забезпечення, а водія пред`явлення для перевірки відповідних обов`язкових документів для здійснення перевезень пасажирів та/або вантажів. Відсутність вказаних документів та/або ненадання їх для перевірки є порушенням вимог законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для притягнення перевізника до відповідальності.

Однак, суд вказує на те, що наявність у позивача діючого протоколу №UA019-000380L від 07.02.2025 не спростовує факту ненадання його для перевірки інспекторам відповідача під час здійснення перевірки 26.02.2025.

Обов`язкова наявність товарно-транспортної накладної як єдиного для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документу, призначеного для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, прямо передбачена положеннями статті 48 Закону №2344-ІІІ та в останній чітко регламентовано імперативні вимоги щодо її змісту.

Положеннями Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі Правила №363), у пункті 11.1 прямо зазначено про те, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

При цьому, оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (пункт 11.2 Правил №363). Як вбачається із зазначеного, товарно-транспортна накладна є документом, що підтверджує облік товарно-матеріальних цінностей (вантажів) саме на шляху їх переміщення (під час здійснення перевезень) та учасників правовідносин перевезення

Нормами статті 48 Закону №2344-ІІІ передбачено можливість наявності у водія замість товарно-транспортної накладної альтернативного документа іншого визначеного законодавством документа на вантаж.

Однак водієм при проведенні перевірки не було надано інспектору відповідача відповідної ТТН, а доводи позивача щодо факту нездійснення вантажних перевезень на момент здійснення перевірки не було підтверджено документально, крім того не спростовано факту наявності в його діях порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що виявлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та встановлення наявності підстав для притягнення особи до відповідальності за виявлене порушення відбувається саме на момент проведення рейдової перевірки на основі пред`явлених водієм документів.

Зокрема, формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.

Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки - відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.

Отже, належними доказами є документи надані в момент здійснення рейдової перевірки. Надані до позову матеріали не є юридично значимими документами, оскільки були відсутні на місці події, а фактичні обставини зафіксовані в акті, який саме і є первинним носієм доказової інформації. Надання матеріалів згодом, навіть не у зв`язку з розглядом справи Укртрансбезпекою, жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в акті проведення перевірки, не створює для цього акту наслідків юридично дефектного документу та не нівелює зафіксованих в акті обставин.

Таким чином, з огляду на відсутність у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки обов`язкового для здійснення вантажних перевезень документу посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортної накладної на вантаж, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відповідачем правомірно зроблено висновок про порушення законодавства про автомобільний транспорт та про наявність підстав для притягнення позивача як автомобільного перевізника до відповідальності шляхом застосування адміністративно-господарського штрафу.

Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом й інші доводи позивача.

Отже позивачем не спростовано, а матеріалами справи підтверджено факт вчинення позивачем правопорушення - надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, що тягне застосування відповідальності за абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята у відповідності до вимог законодавства та з урахуванням обставин, що мали значення для її прийняття, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Європейська 155, м. Полтава, 36008) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова