Справа № 346/3457/25
Суддя: Сольський В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/3457/25
Провадження № 2-а/346/115/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Сольського В. В.

за участю секретаря судового засідання Біди Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Коломия адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення № 1007/25 від 27 червня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

З постановою позивач не згоден, вважає її протиправною, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, у постанові зазначено, що він 28 січня 2025 року року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений термін по повістці, для уточнення даних.

Зазначає, жодних повісток про виклик до ТЦК та СП не отримував, повідомлення від Укрпошти про необхідність з`явитися для отримання поштового відправлення також не надходили.

Позивач вказує, що мотивів ухилення від явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього немає, більше того він самостійно 19 червня 2025 року звернувся до ТЦК та СП для подання документів на отримання відстрочки відповідно до п.3 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, вже на місці йому повідомили про те, що йому була надіслана повістка та що на нього буде складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 17 тисяч гривень.

Тому вважає, оскільки його не було належним чином повідомлено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, то вказане виключає в його поведінці склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч. 3 КУпАП.

У зв`язку із чим оскаржувану постанову просить скасувати, а провадження у справі закрити та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачу в строк до 16 липня 2025 року подати суду відзив на позов з наявними у нього матеріалами, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов представник відповідача просить проводити розгляд справи за відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У поданому суду відзиві на позовну заяву представник позивача вказав, що 19 червня 2025 року об 11 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході уточнення персональних даних позивача з військово-обліковими даними Державного реєстру було виявлено, що ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 28 січня 2025 року о 09 год. з метою уточнення даних по повістці №1990082, яка була 15 січня 2025 року централізовано сформована в Державному реєстрі та надіслана позивачу засобами поштового зв`язку. Зазначає, що відправлення позивачу повістки підтверджується описом вкладення до поштового відправлення.

Зазначає, що 01 лютого 2025 року на рекомендоване поштове відправлення з повісткою оператором об`єкта поштового зв`язку була наклеєна довідка про причини повернення/доставлення з якої слідує, що поштове відправлення повертається у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою», вказане також підтверджується трекінгом відстеження поштових відправлень на сайті АТ «УКРПОШТА», згідно даних якого поштове відправлення з

повісткою 459) прибуло до поштового відділення 21.01.2025 року і повернуто відправнику 01.02.2025 року.

Зазначає, що навіть не отримавши поштового відправлення з повісткою, позивач вочевидь був повідомлений про наявність у поштовому відділенні повістки ТЦК, а відтак був зобов`язаний прибути до відповідача.

Таким чином представник вважає, що повістка позивачу для уточнення даних надіслана відповідно до вимог п. 41 Порядку № 560 і останній вважається таким, що належно оповіщений про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача зазначає, що оскільки позивач порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону про мобілізацію, підпункт 2 п. 1 Правил, Порядок № 560, у зв`язку із чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП.

Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

Від представника позивача 18.07.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначає, що як доказ направлення позивачу повістки, представником відповідача був наданий опис вкладення, однак вказаний опис вкладення не містить відмітки "Укрпошти" про підтвердження вмісту відправлення, та не містить підпису та прізвища працівника пошти який здійснював перевірку. Таким чином, представником відповідача не додано належних доказів

надіслання адресу позивача саме повістки. Крім того, представник позивача зазначає, що доказів обізнаності позивача щодо наявності поштового відправлення не надано. Фактично днем коли відповідач дізнався про порушення є дата повернення конверту з повісткою, а саме 12.02.2025 року. Тому останнім днем для притягнення до відповідальності буде 12.05.2025 року. Сама

постанова складена представником відповідача 27.06.2025 року, тобто на місяць пізніше

після закінчення строку притягнення до відповідальності.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відтак суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розглянута відповідачем, як уповноваженою особою.

Відповідно до частини дев`ятої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оборону України" громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 210-1 КУпАП.

Об`єктом такого правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, які з урахуванням частини 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частиною 13 ст. 2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, полягають у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці в тому числі і для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та /або відмови у проходженні обов`язкового медичного огляду.

Судом встановлено, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1007/25 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 27 червня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Так, згідно постанови, 28 січня 2025 року о 09 год. ОСОБА_1 не з`явився для уточнення даних за повісткою № 1990082, яка була 15 січня 2025 року централізовано сформована в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних і резервістів та надіслана засобами поштового зв`язку. Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненому адміністративному правопорушенні та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн (а.с. 10-11).

Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

В матеріалах справи наявний опис вкладення поштового відправлення № 459, адресат ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , вкладення: повістка від 15 січня 2025 року № 1990082 на 1 арк.

Згідно наданого представником відповідача трекінуг перевірки статусу відстеження поштового відправлення № 459, поштове відправлення прийнято 18 січня 2025 року та 01 лютого 2025 року здійснено відмітку повернення відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою).

Оцінюючи вказаний доказ, суд приймає до уваги те, що позивач викликався для уточнення даних на 28 січня 2025 року о 09 год., відмітка «одержувач відсутній за вказаною адресою» проставлена 01 лютого 2025 року, тобто вже після того, як як ОСОБА_1 мав прибути до РТЦК.

Відтак, в розумінні п. 41 Порядку № 560 ОСОБА_1 вважається належно оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 лише 01 лютого 2025 року, тому не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи зазначення в оскаржуваній постанові про те, що позивач, будучи належним чином оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28 січня 2025 року не з`явився за викликом для уточнення даних по повістці.

Згідно із п. 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 200 р. № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 р. № 1071) (далі - Правила №270) у разі невручення рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Відповідно до п. 82 Правил №270 рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Як це вбачається з наданого позивачем електронного військово-облікового документа, ним на вимогу закону уточнено свої облікові дані та вказано свій контактний номер телефону.

Водночас, досліджуючи рекомендований лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення суд зазначає, що на таких, як це передбачено п.82 Постанови № 270 ТЦК не зазначило номера телефону позивача, що не може розцінюватись судом як дотримання вимог законодавства в частині виконання обов`язку належного інформування військовозобов`язаного про прибуття в ТЦК.

Пунктом 85 Правил №270 передбачено, що рекомендовані листи з позначками "Повістка ТЦК", "Вручити особисто" підлягають врученню особисто адресатам.

З інформації про трекінг "Укрпошти" поштового відправлення № 459 не можливо відслідкувати чи належним чином працівник поштового відділення здійснював оповіщення позивача про наявність для нього повістки від ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки жодних відміток про те, чи залишались адресату повідомлення про необхідність отримання рекомендованого листа не відображено.

Вказане свідчить про те, що позивач дійсно міг не знати про направлення йому повістки з вимогою прибути 28 січня 2025 року до ТЦК. Вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

З інших досліджених судом доказів також не встановлено умислу позивача на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема за неявку на виклик до РТЦК, оскільки на утриманні у позивача перебувають 4 дітей віком до 18 років, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 22-25) та відповідно до ВОД йому надана відстрочка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону про мобілізацію на строк до завершення мобілізації. Окрім того позивачем вчасно оновлено свої облікові дані.

За встановлених у справі обставин, у діях позивача не встановлено складу правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, а також те, що правомірність прийнятого рішення відповідачем не доведено, суд доходить висновку про задоволення позову, визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 210-1, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 132, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1007/25 від 27 червня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17 000 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2

Суддя: Сольський В. В.