Справа № 640/290/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2025 року м. Ужгород№ 640/290/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» до Київської митниці Держмитслужби як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення про корегування митної вартості №UA100320/2020/000221/2 від 06 жовтня 2020 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення товару до Київської митниці Держмитслужби було подано митну декларацію, в якій митна вартість товару була зазначена за ціною контракту. Для підтвердження заявленої митної вартості були подані всі передбачені ст. 53 Митного кодексу України документи. Вказані документи не містять розбіжностей, однак всупереч діючим нормам митного законодавства відповідач відмовив у оформленні товару та прийняв рішення про коригування митної вартості такого. Вважає, що оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним, оскільки воно не містить жодних зауважень щодо поданих документів або обґрунтованих сумнівів у достовірності обрахованої митної вартості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Однак справа у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва дана адміністративна справа була передана на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 10.03.2025 дану адміністративну справу прийнято до свого провадження Закарпатським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 замінено первісного відповідача Київську митницю Держмитслужби на правонаступника - Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

18 лютого 2021 року відповідач подав до суду відзив на позов №7.8-10/848 від 15.02.2021, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зазначив, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за митною декларацією від 06.10.2020 №UA100320/2020/629433, встановлено, що декларантом для підтвердження митної вартості не надано всіх передбачених законодавством документів, а подані документи не містять всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. Зокрема, декларантом не надано належні транспортні документи, банківські платіжні документи, заявку на перевезення, відомості щодо розміру експедиторської винагороди та страхових платежів, а наданий прайс-лист не місить всієї необхідної інформації. У зв`язку з чим декларанту запропоновано подати додаткові документи. За результатами аналізу додаткових документів встановлено, що такі надано не в повному обсязі, оскільки вони не усувають виявлених розбіжностей та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у митному оформленні товарів. Митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних, подібних товарів, внаслідок чого виявлено заниження декларантом заявленого рівня митної вартості. У зв`язку з наведеним митна вартість визначена із застосуванням резервного методу, який щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях.

02 березня 2021 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Повторно звертає увагу суду на те, що при митному оформленні товару декларантом було подано всі передбачені ст. 53 Митного кодексу України документи, що підтверджують митну вартість. Вважає, що наданих документів було цілком достатньо для підтвердження вартості перевезення товару. В свою чергу надання інших документів не є обов`язковим. Стосовно ненадання доказів оплати транспортних послуг зазначив, що умовами договору передбачена оплата таких з відстроченням платежу. Окрім того, звертає увагу суду на те, що вартість товарів за наданими митним органом митними деклараціями також була визначена за допомогою резервного метою, а тому не може бути достатнім доказом при визначенні ціни.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

01 січня 2020 року між Pujiang Chaoge Locking CO., LTD (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» (далі ТОВ «ВІСТ ГРУП») (Покупець) укладено Контракт №531-UK.

Відповідно до пп. 1.1 вказаного контракту, продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю узгодженими сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.

Поставка товару здійснюється продавцем згідно з Додатками-специфікаціями, які являються невід`ємною частиною даного контракту (п. 1.2 контракту).

П. 2.1 контракту передбачено, що ціни на кожну конкретну партію товару, визначені в інвойсі, встановлені в USD.

Згідно п. 3.1 контракту оплата кожної партії товару здійснюється у валюті Договору шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок продавця через 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною в транспортному (морському) документі, також можлива попередня оплата.

Оплата може здійснюватися на інших умовах, про які окремо зазначається в специфікаціях (інвойсах) до кожної партії товару (п. 3.2 контракту).

Відповідно до п. 4.1 контракту, продавець зобов`язується поставляти з кожною партією товару наступні належним чином оформлені документи: комерційний рахунок-фактура, експортна вантажна митна декларація, транспортні накладні.

Згідно з інвойсом №1414 від 01.01.2020 на виконання Контракту №531-UK від 01.01.2020 ТОВ «ВІСТ ГРУП» придбало замки висячі з недорогоцінних металів, а саме: замок навісний, 40 мм 960 шт., замок навісний, 50 мм 1296 шт., замок навісний, 60 мм 1440 шт., замок навісний латунний з підсилювальною дужкою, 75 мм 2400 шт., замок навісний зміцнений з прямою дужкою «Extra lock», 60 мм 504 шт., замок навісний зміцнений з прямою дужкою «Extra lock», 70 мм 504 шт. Загальна вартість поставки 9281,52 дол. США.

При цьому як вбачається з інвойсу №1414 від 01.01.2020 сторони домовились про наступний порядок оплати товару: шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок продавця 30% передплати та сплата решти 70% протягом 30 календарних днів, починаючи з дня, наступного за датою, зазначеною в транспортному (морському) документі.

27 травня 2020 року ТОВ «ВІСТ ГРУП» перерахувало на рахунок Pujiang Chaoge Locking CO., LTD 2784,00 дол. США в якості передплати за товар.

Платіжним дорученням в іноземній валюті №398 від 08 вересня 2020 року ТОВ «ВІСТ ГРУП» перерахувало на рахунок Pujiang Chaoge Locking CO., LTD решту 6497,52 дол. США в рахунок оплати за товар за контрактом №531-UK від 01.01.2020.

З метою здійснення митного оформлення придбаного товару 06 жовтня 2020 року ТОВ «ВІСТ ГРУП» подало до Київської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію №UA100320/2020/629433, відповідно до якої митна вартість визначена за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), в сумі 9281,52 дол. США.

Як вбачається з додатку до декларації, заявлена митна вартість товару становить 271395,29 грн (9555,87 дол. США) та включає в себе ціну товару в іноземній валюті 9281,52 дол. США та витрати на транспортування до пункту пропуску «Чорноморський рибний порт» 7791,77 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту разом з митною декларацією було подано контракт №531-UK від 01.01.2020, інвойс №1414 від 01.01.2020, платіжні дорученням в іноземній валюті №198 від 27.05.2020 та №398 від 08.09.2020, коносамент №204600628 від 28/08/2020, коносамент №GА від 28.08.2020, прайс-лист від 20.07.2020, міжнародну товарно-транспортну накладну №6729/1, рахунок на оплату №2095 від 29.09.2020, довідку про транспорті витрати №632 від 29.09.2020, заявку-довіреність №100 від 14.09.2020, договір на транспортно-експедиторське обслуговування №03/06-2020 від 01.03.2020, декларацію на експорт товару Китайської Народної Республіки №02456752 від 21.08.2020.

За результатами проведеного опрацювання поданих до митного оформлення документів 06 жовтня 2020 року Київська митниця Держмитслужби надіслала ТОВ «ВІСТ ГРУП» електронне повідомлення, в якому проінформувала про наявні розбіжності у поданих до митного оформлення документах, що не підтверджують відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар та не підтверджує всі числові значення складових митної вартості, а саме витрати, понесені на транспортування. Зокрема, повідомлено, що надана довідка про транспортні витрати та рахунок-фактура не дають можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат. Окрім того, довідка про транспортні витрати та рахунок-фактура видані ТОВ «Транскарго», а надана CMR в графі перевізник містить відомості щодо іншого перевізника ТОВ «Центр плюс». Зазначено, що платіжне доручення №198 від 27.05.2020 неможливо ідентифікувати з даною поставою за відсутності в ньому вказівки на інвойс, на підставі якого здійснено платіж. Також вказано на те, що наданий до митного оформлення прайс-лист від 20.07.2020 адресований конкретному отримувачу та не містить всіх необхідних відомостей. Окрім того, зазначено, що до митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, що передбачено умовами оплати згідно з п. 3.1 зовнішньоекономічного договору від 01.01.2020 №531-UK та інвойсу №1414 від 01.01.2020.

З огляду на вищезазначене ТОВ «ВІСТ ГРУП» запропоновано надати протягом 10 днів додаткові документи, а саме: 1) транспортні (перевізні) документи; 2) копію митної декларації країни відправлення (Китай) з урахування вимог ст. 254 МК України; 3) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 4) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 5) виписки з бухгалтерської документації; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленими спеціальними експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З метою усунення зазначених митним органом недоліків декларантом надіслано лист №06/10 від 06.10.2020, в якому повідомлено, що заяву на здійснення послуг по доставці товарів №100 від 14.09.2020 було надано для митного оформлення, а тарифи на перевезення узгоджено під час складання заявки. При цьому зазначено, що довідки про транспортні витрати по доставці контейнера на адресу ТОВ «ВІСТ ГРУП» від місця завантаження до митного кордону України та рахунку на оплату за надання транспортно-експедиційних послуг цілком достатньо для встановлення складової митної вартості по транспортуванню. Окрім того, повідомлено, про неможливість надання документів щодо оплати вартості за транспортування та страхування за відсутності оплати та не проведення страхування. Наголошено на тому, що в нормативних документах щодо прайс-листів не обумовлено відсутність чи обов`язковість форми оплати та інших відомостей, тому посилання на суб`єктивність прайс-листа є безпідставними.

За результатами розгляду поданих декларантом документів Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100320/2020/000221/2 від 06.10.2020 із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару, згідно з яким скоригована митна вартість товару визначена в розмірі 12517,44 дол. США. Зазначена митна вартість ґрунтується на раніше визнаних митними органами митних вартостях, а саме: щодо товару 1: МД №100320/2020/622893 від 10.07.2020, МД №UA500490/2020/503071 від 28.09.2020.

Прийняте Київською митницею Держмитслужби рішення аргументоване наявністю сумнівів у правильності визначення митної вартості, оскільки декларантом для митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. При цьому прописано всі недоліки, зазначені у раніше надісланому декларанту повідомленні.

Також у зв`язку з винесеним рішення про коригування митної вартості товарів Київською митницею Держмитслужби відмовлено ТОВ «ВІСТ ГРУП» в митному оформленні товарів, про що складено картку відмови №UA100320/2020/00305 від 06.10.2020.

Вважаючи таке рішення митного органу протиправним, прийнятим всупереч норм митного законодавства та таким, що порушує його права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України №4495-VI від 13.03.2012 (далі МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Порядок здійснення митного оформлення регулюється нормами розділу VIII МК України. Так, метою митного оформлення згідно з митним законодавством є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в розумінні МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зазначене кореспондується також з положеннями ч. 4 ст. 58 МК України, згідно з якими митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч. 1 ст. 52 МК України).

Згідно ч. 8 ст. 52 МК України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Стаття 53 МК України регламентує перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. Так, зазначеною статтею встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 ст. 264 та ч. 1 ст. 54 МК України, з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів, а також контроль правильності визначення митної вартості установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації, що полягає, в тому числі, у перевірці числового значення заявленої митної вартості.

В розумінні положень ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Як визначено ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положення ч. 5 ст. 53 МК України забороняють вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, а саме, наявність розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

У зв`язку з вказаним суд вважає, що саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.02.2019 у справі №814/1888/16, від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.001625, від 19 березня 2021 року у справі №820/5525/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необхідність подання додаткових документів Київська митниця Держмитслужби аргументувала відсутністю необхідних документів на підтвердження понесених транспортних витрат та доказів оплати імпортованого товару.

Однак суд вважає такі мотиви відповідача безпідставними, оскільки при митному оформленні товару ТОВ «ВІСТ ГРУП» подало всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК України документи, зокрема: контракт №531-UK від 01.01.2020, інвойс №1414 від 01.01.2020, платіжне дорученням в іноземній валюті №198 від 27.05.2020 та №398 від 08.09.2020, коносамент №204600628 від 28/08/2020, коносамент №GА від 28.08.2020, міжнародну товарно-транспортну накладну №6729/1, рахунок на оплату №2095 від 29.09.2020, довідку про транспорті витрати №632 від 29.09.2020, заявку-довіреність №100 від 14.09.2020, договір на транспортно-експедиторське обслуговування №03/06-2020 від 01.03.2020.

При цьому суд відхиляє посилання Київської митниці Держмитслужби на відсутність доказів оплати товару, оскільки платіжні дорученням в іноземній валюті №198 від 27.05.2020 та №398 від 08.09.2020 були надані декларантом до митного оформлення. З призначення платежу в таких можна достеменно встановити, на підставі якого документу була здійснена оплата за товар (контракт №531-UK від 01.01.2020 та інвойс №1414 від 01.01.2020), що спростовує твердження відповідача про неможливість ідентифікації платіжної операції.

Суд також відхиляє посилання митного органу на відсутність в прайс-листі всіх необхідних відомостей.

З цього приводу суд зазначає, що прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Прайс-лист є документом довільної форми. Чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Тобто, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом у постановах від 08 грудня 2022 року у справі №420/2792/19, 01 березня 2023 року у справі №420/18880/21.

Стосовно твердження Київської митниці Держмитслужби про неможливість розрахунку транспортних витрат на підставі поданих позивачем документів суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження понесених транспортних витрат ТОВ «ВІСТ ГРУП» надало договір на транспортно-експедиторське обслуговування №03/06-2020 від 01.03.2020, міжнародну товарно-транспортну накладну №6729/1, рахунок на оплату №2095 від 29.09.2020, довідку про транспорті витрати №632 від 29.09.2020, коносамент №204600628 від 28/08/2020, від 28.08.2020, коносамент №GА від 28.08.2020, заявку-довіреність №100 від 14.09.2020.

Разом з тим, Київська митниця Держмитслужби такі документи вважала недостатніми з огляду на відсутність заявки на здійснення послуг по доставці та банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.

Проте суд не може погодитися з такою позицією відповідача, оскільки укладеним між Приватним підприємством «Транскарго» та ТОВ «ВІСТ ГРУП» договором на транспортно-експедиторське обслуговування №03/06-2020 від 01.03.2020 передбачено, що оплата робіт та послуг здійснюється клієнтом на умовах відстрочки оплати строком на 30 календарних днів з моменту вивантаження вантажу на складі клієнта (п. 4.3 договору).

Тому з огляду на те, що станом на день митного оформлення товарів строк оплати наданих ТОВ «ВІСТ ГРУП» транспортно-експедиційних послуг фактично ще не настав, декларант не мав можливості надати митному органу платіжні документи на підтвердження факту їх оплати. В свою чергу позивач надав інші докази, з яких можна було встановити вартість транспортних витрат для визначення митної вартості товару, зокрема довідку про транспортні витрати №632 від 29.09.2020, відповідно до якої вартість таких становить 7791,77 грн.

Суд враховує, що зазначена довідка складена уповноваженою особою Приватного підприємства «Транскарго», скріплена печаткою та містить всі необхідні дані для ідентифікації як партії поставки товару, так і вартості транспортних витрат.

Суд також бере до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 31 травня 2019 у справі №804/16553/14, від 07 травня 2020 року у справі №400/2922/18, від 03 лютого 2021 року у справі №810/4441/16, від 07 липня 2023 року у справі №803/718/17, відповідної до якої, оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд також вважає безпідставними твердження відповідача про ненадання позивачем заявки на здійснення послуг по доставці товару з огляду на наявні в матеріалах справи докази. Зокрема, з картки відмови №UA100320/2020/00305 від 06.10.2020 вбачається, що декларант подав до митного оформлення, серед іншого, заявку-доручення №100 від 14.09.2020.

Відповідно до такої заявки-доручення ТОВ «ВІСТ ГРУП» доручило Приватному підприємству «Транскарго» здійснювати від його імені всі необхідні дії, пов`язані з транспортно-експедиторським обслуговуванням, отриманням і доставкою всіх імпортних вантажів, що прибули в Одеський та Іллічівський торгові порти для подальшої відправки на адресу товариства. При цьому просило оформити документи на контейнер №MRKU6066729 по коносаменту №GА.

Отже, зі змісту вищезазначеної заявки-доручення можна достеменно встановити волевиявлення ТОВ «ВІСТ ГРУП» та доручення Приватному підприємству «Транскарго» здійснювати транспортно-експедиційних послуг щодо задекларованого товару.

Більше того, суд зазначає, що ні нормами чинного законодавства, ані договором №03/06-2020 від 01.03.2020 не встановлена єдина форма заявки для надання транспортно-експедиторських послуг, з огляду на що відповідач протиправно не враховував наданий декларантом документ.

Суд також вважає безпідставними твердження Київської митниці Держмитслужби про неузгодженість юридичних осіб-перевізників у довідці про транспорті витрати, рахунку-фактурі та CMR з оглядну на положення п. 2.1.2 договору №03/06-2020 від 01.03.2020, яке уповноважує Приватне підприємство «Транскарго» укладати від свого імені договори з перевізниками, судноплавними компаніями та їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги. За рахунок коштів клієнта проводить розрахунки з ними, оплачує збори та інші обов`язкові платежі.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що у митного органу була можливість ідентифікувати належність транспортних витрат по доставці товару, перевірити в повній мірі маршрут доставки та підтвердити заявлені декларантом складові митної вартості.

Суд вважає, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, тобто відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Однак такі документи не були взяті до уваги Київською митницею Держмитслужби при прийнятті оскарженого рішення.

Норми ч. 2 ст. 58 МК України передбачають, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

При цьому, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч. 3 ст. 58 МК України).

Таким чином, за результатами проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють порядок визначення митної вартості товару, суд дійшов висновку, що така визначається в першу чергу за ціною договору, і тільки в разі неможливості застосування такого, використовуються другорядні методи.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Ч. 6 зазначеної статті МК України також передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 55 МК України, митний орган за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Зокрема, згідно з положеннями п.п. 2, 4 ч. 2 цієї статті рішення про коригування заявленої митної вартості товарів повинно містити не лише наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, але й обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Обов`язок митних органів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюються також Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі Правила).

Так, відповідно до п. 2.1 Правил, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Тобто, законодавець встановив, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що при розрахунку митної вартості відповідач застосував резервний метод та використав інформацію за раніше визнаними митними органами митними вартостями. Проте з наданих на вимогу суду копій таких митних декларацій неможливо встановити, що зазначені в них товари є ідентичними тим, що пред`явлені до митного оформлення ТОВ «ВІСТ ГРУП», оскільки такі не містять жодних їх характеристик. В свою чергу суд вважає, що різні замки відрізняються за своїми характеристиками та складовими матеріалу, виробником товару, що може значно вплинути на їхню вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч. 7 ст. 54 МК України передбачають, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для визначення митної вартості товару за резервним методом та проведення її коригування, а тому заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач заявив клопотання про стягнення з відповідача на його користь судових витрат з правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката представник позивача долучив копію договорів про надання правової допомоги №1 від 01 грудня 2019 року, №06-12/20 від 01.12.2020, рахунку-фактури №СФ-0000058 від 01.12.2020, акту наданих послуг від 11.12.2020.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

В свою чергу ч.ч 7 та 9 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Судом встановлено, що 01 грудня 2020 року ТОВ «ВІСТ ГРУП» уклало з Адвокатським бюро «Віктор Васильцов і партнери» договір про надання правової допомоги №06-12/20.

Відповідно до п. 1.1 вказаного вище договору, предметом такого є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта у статусі позивача в адміністративних судах всіх інстанцій за позовом ТОВ «ВІСТ ГРУП» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарі від 06.10.20 №UA100320/2020/000221/2.

Згідно п. 4.6 договору факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком 2 до цього договору.

Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура, зразок якого є Додатком 3 до цього договору (п. 4.7 договору).

Відповідно до акту наданих послуг від 11.12.2020, Адвокатське бюро «Віктор Васильцов і партнери» передало, а ТОВ «ВІСТ ГРУП» прийняло наступні послуги:

- вивчення документації, яка надавалась митному органу (6 год);

- ознайомлення з матеріалами справи, підготовка запитів про отримання додаткових доказів (6 год);

- консультування клієнта з правових питань, пов`язаних з предметом договору (2 год);

- збирання доказів для подання позовної заяви до суду (4 год);

- виготовлення копій документів (3 год);

- вивчення практики судових рішень з аналогічних спорів (8 год);

- складання позовної заяви (8 год);

- представництво та захист інтересів клієнта в суді першої інстанції, складання письмових пояснень, відповідей на відзиви за позовом та заперечення.

Загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 3000,00 грн.

При вирішенні питання про стягнення на користь позивача судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з прецедентною практикою такого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Дослідивши заявлене обґрунтування витрат на правничу допомогу адвокатасуд дійшов висновку, що такі в повній мірі відповідають критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи. Так, в акті наданих послуг наведено детальний опис виконаних адвокатом робіт, який співпадає з матеріалами справи. Наведені в поданих письмових поясненнях та заявах доводи є ґрунтовними та змістовними, що свідчить про належне виконання адвокатом своєї роботи.

Ч. 7 ст. 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В даній адміністративній справі відповідач жодних заперечень щодо розміру судових витрат не заявляє.

Варто зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на зазначене суд вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» (місцезнаходження: вул. Привокзальна, буд. 1-А, м. Шостка, Сумська область, 41100, ) до Київської митниці Держмитслужби як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (місцезнаходження: бульвар Гавела Вацлава, буд. 8-а, м. Київ, 03124, ) про визнання протиправним та скасування рішень, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100320/2020/000221/2 від 06 жовтня 2020 року.

3. Стягнути із Київської митниці Держмитслужби як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (місцезнаходження: бульвар Гавела Вацлава, буд. 8-а, м. Київ, 03124, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ГРУП» (місцезнаходження: вул. Привокзальна, буд. 1-А, м. Шостка, Сумська область, 41100, ) за рахунок бюджетних асигнувань 2102,00 грн (Дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) сплаченого судового збору та 3000,00 грн (Три тисячі гривень) витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяР.О. Ващилін