Справа № 440/7332/25
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/7332/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченко С.О., розглянувши заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 № 333 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі № 440/7332/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду та обгрунтованість його доводів щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду буде вирішено за результатами отримання від відповідача матеріалів службової перевірки та відповідних наказів про витребування яких просить позивач у прохальній частині позову.

13.06.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про залишення позову без розгляду.

В обгрунтування заяви зазначено, що 22.08.2023 командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в межах наданої дисциплінарної влади прийнято наказ № 333. Пунктом 38 оскаржуваного наказу, на начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догана. 23.08.2023 засобами військового зв`язку направленого вказаний наказ для доведення до відома особового складу в частині, що їх стосується, в тому числі до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 26.08.2023 за № 8337 вказаний наказ було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 01.09.2023 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 241 «Про преміювання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5 за серпень місяць 2023 року» військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахована та виплачено премію за серпень 2023 року у відсотках до посадового окладу начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковнику ОСОБА_1 26 тарифний розряд 351% (дисциплінарне стягнення «догана» - наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 №333). Відповідно до статті 97 Дисциплінарний статут Збройних Сил України, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Наказ від 22.08.2023 № 333 було оголошено позивачу начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 26.08.2023.

19.06.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшли пояснення позивача щодо заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

У поясненнях позивач зазначив, що відповідачем не було ознайомлено останнього з наказом № 333 від 22.08.2023. Відповідачем не надано до суду жодного доказу (документу) ознайомлення із зазначеним наказом, де містяться підпис про ознайомлення або доведення до наказу. Направлення відповідачем копії наказу до ІНФОРМАЦІЯ_6 жодним чином не означає ознайомлення з ним, оскільки на той час проходив службу на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , що розташований у АДРЕСА_1 . На підтвердження вищезазначеного також свідчить той факт, що у серпні 2024 року адвокатом до відповідача було направлено адвокатський запит № 239/24 від 23.08.2024, яким просилося надати завірену належним чином копії наказів від 23.08.2023 №333, від 23.09.2023 № 381 та всіх інших наказів та підстав до них щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності. Адвокатський запит було отримано відповідачем 29.08.2024. Однак відповідачем до сьогоднішнього дня відповіді на зазначений адвокатський запит надано не було. З наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 № 333 ознайомився лише у червні 2025 року, копію якого було надано разом з відзивом на позовну заяву від 13.06.2025 у справі № 440/7332/25. Таким чином відповідачем не доведено того факту, що позивача до 13.06.2025 було ознайомлено з наказом № 333 від 22.08.2023 та позивачу були відомі підстави за якими було накладено догану.

Ознайомившись із поданою заявою, вивчивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано статті 13 Конвенції, в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ особи до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18, а також Верховним Судом у постанові від 31.10.2023 у справі № 380/14623/22.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зауважує, що інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності в адміністративно-процесуальних відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вказані висновки неодноразово були застосовані Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема у постановах від 17.07.2019 у справі №821/2004/17, від 20.05.2020 у справі №826/14598/16 та від 18.08.2022 у справі № 240/41471/21.

У постанові від 24.09.2019 по справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (частина перша статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

За приписами пункту 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 № 333 через електронну пошту направлено начальнику Р(ОМ)ТЦК та СП, про що 26.08.2023 зроблено запис у відповідному журналі.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази доведення наказу до позивача у встановленому пунктом 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ порядкую.

Сам факт надходження наказу до Р(ОМ)ТЦК та СП не є доведенням до відома такого наказу до позивача.

Посилання ж відповідача на ті обставини, що позивач дізнався про оскаржуваний наказ з апеляційної скарги, суд не приймає до уваги, оскільки посилання в апеляційній скарзі на наказ не є рівнозначним із доведенням до відома змісту наказу особі, якого останній стосується.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду та як наслідок відмовляє у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1

Керуючись статтями 122, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя С.О. Удовіченко