Справа № 641/1747/25
Суддя: Маньковська О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/75/2025 Справа № 641/1747/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю секретаря Гришечко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання її протиправною,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий його представником адвокатом Одинцовою В.І., в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 1477 від 18.02.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1477 від 18.02.2025 року. Вказав, що у вказаній постанові зазначено, що на адресу позивача поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1646903, яка сформована за допомогою ЄДРПВР за місцем його проживання, а саме, адресою: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.01.2025 року о 14.00 годині для уточнення даних. Вказала, що зазначена повістка № 1646903 повернута до ІНФОРМАЦІЯ_3 з відміткою про відсутність адресата за місцем проживання. Наголосила, що на адресу позивача не надходила жодна повістка з ТЦК, співробітниками поштового відділення не застосовувалось жодних заходів щодо сповіщення та вручення йому такої повістки. Представник позивача, не погоджується із вказаною постановою, вважає її незаконною, винесеною безпідставно без достатніх правових підстав та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, просила поновити строк оскарження постанови відповідача, посилаючись на те, що копія оскаржуваної постанови отримана позивачем 28.02.2025 року, що підтверджується інформацією з конверту та трекінгом поштового відправлення.

У відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду зі ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що 03.01.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1646903 за відомим задекларованим місцем проживання, а саме АДРЕСА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.01.2025 року о 14:00 годині, яка повернулась відправнику 14.01.2025 року із відміткою «адресат відсутній». Таким чином, відповідач вважав, що відповідно до «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», ОСОБА_1 вважається таким, що був сповіщений, 01.12.2024 року належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме 16.01.2025 року на 14:00 годину, проте не з`явився, причину неявки не повідомив, у зв`язку з чим, стосовно останнього ІНФОРМАЦІЯ_5 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 363-1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Надалі, 13.02.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено, а ІНФОРМАЦІЯ_4 отримано даний протокол з матеріалами справи, розгляд справи було призначено на 18.02.2025 року о 10:00 годині в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заперечував проти посилань представника позивача щодо невірності заповнення форми поштового повідомлення, вказавши, що його заповнення здійснювалось згідно діючого законодавства із заповненням обов`язкової і достатньої інформації про отримувача., яка необхідна для прийняття, відправлення та вручення адресату. Вважав, що позивача було своєчасно повідомлено як про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , так і про розгляд адміністративного протоколу щодо вчиненого ним правопорушення, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачем та його представником відповідь на відзив не надано.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Так, відповідно положень ч. 1 ст. 289 КУпАП, Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З огляду на те, що позивачем постанова ІНФОРМАЦІЯ_3 отримана 28.02.2025 року, як вбачається із доданого конверту з копією постанови від 18.02.2025 року та поштового відстеження про її отримання, зважаючи на те, що позовна заява про оскарження вказаної постанови до суду надійшла 10.03.2025 року, тому пропущений строк оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 судом визнається поважним та таким, що підлягає поновленню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 30).

Стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений протокол № 363-1 від 12.02.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та, постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 №1477 від 18.02.2025 року останній притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

З протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, щодо ОСОБА_1 встановлено факт порушення ним в особливий період законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2024 № 69 «Про загальну мобілізацію» на території України оголошено проведення загальної мобілізації, яка неодноразово продовжувалася та проводиться по теперішній час. 03.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_1 , поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1646903, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, за місцем його реєстрації (проживання), а саме: АДРЕСА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.01.2025 на 14:00 год., для уточнення даних. Вищезазначена повістка № 1646903 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних. Таким чином, ОСОБА_1 , був оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.01.2025 на 14:00 год., однак у вказаний час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився про поважні причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим в особливий період, який настав в Україна з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 року № 303/2014) та діє на сьогодні, вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається з наданої до відзиву на позовну заяву представником відповідача копії конверту із зазначенням штрих-коду «Укрпошта», повістка повернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 не врученою та з відміткою від 14.01.2025 року - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Так, статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Положеннями ч.3 ст.210-1 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Термін «особливий період», згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» вжито у такому значенні - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2024 № 2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє по теперішній час, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Частиною 1 статті 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

В преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок 560), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Аналізуючи норми Порядку 560, суд приходить до висновку, що, проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання прирівнюється законодавцем до належного повідомлення особи про виклик її до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, незважаючи на те, що фактично особа може бути не ознайомлена із необхідністю явки її до територіального центру. Вказані приписи Порядку № 560 є чинними та в установленому порядку не скасовані.

Фактично позивач не погоджується з постановою по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з підстав неотримання ним сповіщення про надходження повістки на його адресу місця проживання та реєстрації про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, доданих до відзиву відправником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 викликався повісткою № 1646903, сформованою 03.01.2025 року на 16.01.2025 року на 14 годину 00 хвилин, що направлена за адресою військовозобов`язаного ОСОБА_1 та повернулась із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Адреса реєстрації ОСОБА_1 , за якою здійснювався його виклик відзиву ІНФОРМАЦІЯ_3 є фактичною адресою місця проживання позивача, що ним не заперечувалось. Отже, фактично направлення повістки відбулося за належною адресою, повістка направлена 03.01.2025, що підтверджується даними поштового відстеження 402 на сайті "Укрпошта" та 14.01.2025 проставлено відмітку в довідці про причини повернення на адресу відправника щодо неможливості вручення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Доводів в позовній заяві про неналежне повідомлення, так само як і доказів того, що працівниками АТ "Укрпошта" не було дотримано порядку вручення поштового відправлення, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи положення Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період № 560, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, зокрема, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних, тому суд приходить до висновку про дотримання вимог законодавства при складанні постанови № 1477.

Крім того, позивач, будучи обізнаним про те, що викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 , після винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3ст. 210-1 КУпАП, не надав суду відомостей, що з`явився до відповідача, з`ясував причину виклику та вжив заходів щодо усунення підстав для його виклику відповідачем.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

А також: «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При вирішенні адміністративного позову щодо оскарження дії суб`єкта владних повноважень суд у відповідності до положень ч.3 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийнято воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд доходить висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Отже, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтованою, тобто прийнятою з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

З огляду на вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись статтями 5, 19, 20, 159, 160, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання її протиправною відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя О.О.Маньковська