Справа № 640/17185/19
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панікара І.В.,
при секретарі Подольській Т.М.,
представника позивача: Гарбуза І.Ю.,
представника відповідача: Совпель Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві, за змістом якого просить суд:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 № 295294-17 про сплату податкового боргу в сумі 787128,74 грн.;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 № 295294 про опис майна товариства у податкову заставу.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Темпері Констракшн" у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову (т.1 а.с.96-99).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Темпері Констракшн" у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору (т.1 а.с.100-101).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2019 залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Темпері Констракшн" (т.1 а.с.102-103).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.02.2020 закрито підготовче провадження та призначити судове засідання для розгляду справи по суті (т.2 а.с.77-78).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено (т.2 а.с.158).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (т.2 а.с.182).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 21.11.2019, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що за результатами перевірки складено акт від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272, відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем: п.44, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями та п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями. Представником відповідача звернуто увагу суду, що у матеріалах справи на підтвердження факту надання спірних послуг позивачем надано копії укладених договорів, окремі податкові накладні, акти приймання-здачі робіт, однак, надані документи не містять відомостей та деталізації послуг, визначення у чому саме конкретно полягає зміст послуги, відомостей щодо місць надання послуг, найменування торгових точок/мереж, кількості та найменування товару відносно якого надавались послуги, щодо кількості респондентів з якими проводилось опитування, міст, в яких воно проводилось, питань, що ставилися, відповідей та узагальнення результатів, найменування продукції тощо. Окрім того, вказано, що на дату закінчення перевірки посадовими особами позивача не було надано первинних документів, внаслідок чого, такі вважаються відсутніми, що в свою чергу ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій. Зазначено, що до контролюючих органів не подавався фінансовий звіт малого підприємства ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП», відсутня будь-яка інформація про підтвердження кваліфікації у працівників, при виконанні робіт, відсутні трудові ресурси для реалізації послуг в значних обсягах, внаслідок чого, контролюючим органом встановлено відсутність в контрагента позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності. Окрему увагу суду звернуто на наявність в Єдиному реєстрі судових рішень ухвали Голосіївського районного суду м. Києва щодо кримінального провадження по обвинуваченню у фіктивності господарської діяльності ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП». На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. (т.1 а.с.199-210).
02.12.2019 позивач подав відповідь на відзив, у якій повторно виклав аргументи, наведені в позовній заяві (т.2 а.с.1-3).
02.11.2023 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.138-141).
02.09.2020 від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.103-108).
13.06.2025 від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (т.3 а.с.17-23).
13.06.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (т.3 а.с.34).
16.06.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (т.3 а.с.77).
18.06.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» клопотання про приєднання до матеріалів справи Акти виконаних робіт за березень 2018 року (т.3 а.с.87-89).
24.06.2025 від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (т.3 а.с.91-92).
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечила з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Темпері Констракшн» є платником податку, основним напрямком діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель.
На підставі наказу від 03.06.2019 за № 7543 та направлення на перевірку від 06.06.2019 № 1127/26-15-14-02-05, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Темпері Констракшн» з метою дотримання вимог податкового законодавства України за квітень, травень, червень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2018 рік показників фінансової звітності з їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємства.
За результатами перевірки складено акт від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272 (т.1 а.с.54-60), відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем:
- п.44, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого, занижено податок на прибуток у сумі 265413 грн., в тому числі по періодам:
2018 265413 гривень;
- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2020 за № 2755-VI зі змінами та доповненнями, внаслідок чого, занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 294903 грн., в тому числі по періодам:
травень 2018 234710 грн.,
На підставі акту перевірки від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272, відповідачем винесено:
Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції станом на час проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
В даному випадку згідно з наказу від 03.06.2019 за № 7543, копія якого долучена до матеріалів справи, перевірка призначена з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства України позивача по взаємовідносинах з ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» за квітень, травень, червень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2018 рік показників фінансової звітності з їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємства.
Як наслідок, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП" за квітень, травень, червень 2018 року, про що складено акт перевірки від 20.06.2019 за № 393/26-15-14-02-05/40256272 (т.1 а.с.54-65), проведена з передбачених законодавством підстав.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Згідно до пункту 44.1 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пункту 44.2 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
За змістом пункту 14.1.36 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, надання послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно до підпункту 134.1.1. ПКУ об`єктом оподаткування є:
134.1.1. прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу
Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, у тому числі, включаються витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до підпункту 139.1.3, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: суми попередньої (авансової) оплати товарів, робіт, послуг; витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.
Окрім того, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Так, у даному випадку датою виникнення у позивача права на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту, є, зокрема, дата отримання позивачем виписаних контрагентом позивача податкових накладних.
Відповідно до підпункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб`єкта господарювання виникає у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару (робіт, послуг) та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.
При цьому, судом з`ясовано, що включена позивачем до складу податкового кредиту оскаржувана сума податку на додану вартість повністю підтверджена, серед іншого, податковими накладними, складеними контрагентом позивача, з дотриманням вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Однією з передумов констатації посадовими особами відповідача викладених в акті перевірки порушень, слугувала відсутність окремих підтверджуючих документів на обґрунтування ремонтно-оздоблюваних робіт згідно договору № 16/02 від 16.02.2018 (т.1 а.с.55), зокрема актів виконаних робіт так і самого договору.
З наданих представником відповідача в судовому засіданні пояснень, судом встановлено, що про існування договору № 16/02 від 16.02.2018 податковий орган встановив з зареєстрованих контрагентом позивача - ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» податкових накладних (т.2 а.с. 87-100), де вказаний контрагент у номенклатурі товарів/послуг продавця відобразив «Ремонтно оздоблювані роботи згідно договору № 16/02 від 16.02.2018».
Водночас, представник позивача факт існування такого договору категорично заперечив, вказавши на те, що ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» помилково вказало про наявність відповідної угоди, оскільки усі існуючі акти виконаних робіт та платіжні документи відображають взаєморозрахунки згідно угоди № 12/03 від 12.03.2018, за змістом якої Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» як замовником доручалося ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» як виконавцю виконати ремонтно-будівельні роботи (т.2 ас. 20-22).
Так, судом встановлено, що факт виконання контрагентом позивача - Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» умов Договору на виконання будівельних робіт № 12/03 від 12.03.2018 підтверджено наданими позивачем, наявними у матеріалах справи, та дослідженими судом відповідними первинними документами, котрі повністю підтверджують зв`язок понесених витрат із господарською діяльністю позивача, а відтак, на думку суду, є належними доказами, підтверджуючими правомірність віднесення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН» спірних сум до складу валових витрат.
Так, в матеріалах адміністративної справи, на підтвердження виконання умов договору від 12.03.2018 № 12/03 ТзОВ «ТЕМПЕРИ КОНСТРАКШН» та ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП» містяться:
- підписані Акти виконаних робіт, зокрема, за період: з квітня по червень 2018 року;
- наявні платіжних доручень: № 141 від 04.04.2018, № 153 від 06.04.2018, № 184 від 10.05.2018, № 187 1 від 11.05.2018, № 190-191 від 16.05.2018, № 202 від 30.05.2019, № 204 від 31.05.2018, № 212 від 06.06.2018, № 214 від 06.06.2018, № 222-223 від 14.06.2018, № 237 від 25.06.2018;
- наявні копії актів виконаних робіт, підписаних позивачем в якості виконавця робіт та третьою особою, на замовлення якої виконувалися будівельні роботи: за квітень 2018 року, підписаного з ТОВ «ДОНБАСНАФТОПРОДУКТ»; за травень 2018 року, підписаного з ТОВ «ГЕФЕСТ ЛТД», ТОВ «СОНТАНА ЛТД»; за червень 2018 року, підписаного з ТОВ «ЕКОІНВЕСТ».
Окрім того, на виконання ухвали суду від 18.10.2020, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН" надано копії податкових накладних: від 04.04.2018 № 47, від 06.04.2018 № 50, від 24.04.2018 № 160, від 24.04.2018 № 164, від 16.05.2018 № 109, від 16.05.2018 № 125, від 16.05.2018 № 126, від 16.05.2018 № 127, від 16.05.2018, від 24.05.2018 № 130, від 31.05.2018 № 131, від 31.05.2018 № 132, від 18.06.2018 №87, від 20.06.2018 № 88, що в свою чергу також підтверджують реальність господарських операціях між контрагентом та позивачем (т.2 а.с.86-101).
Водночас, судом вживалися додаткові заходи спрямовані на встановлення факту ймовірного існування договору № 16/02 від 16.02.2018, зокрема, у позивача витребовувалися звітні фінансові документи за 2018 рік, за результатами дослідження яких, дану обставину не підтверджено.
Стороною відповідача, на запропоновану судом можливість надати докази, які б підтверджували факт існування у об`єктивній реальності вказаного вище договору, такі докази не надано через їх відсутність.
Як наслідок, за умов існування договору на виконання будівельних робіт № 12/03 від 12.03.2018 та повної відповідності фінансово облікових документів, що формувалися на його виконання, зокрема, і відносно змісту податкових накладних, на переконання суду Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» під час формування таких податкових накладних допущено помилку, яка і встала наслідком помилкових висновків податкового органу щодо відсутності окремих підтверджуючих документів на обґрунтування ремонтно-оздоблюваних робіт згідно договору № 16/02 від 16.02.2018.
Жодних доказів, які б спростовували вищенаведені доводи представником відповідача в ході судового розгляду не надано.
Відтак, беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що включення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНТРАКШН" спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту, та віднесення відповідних сум грошових коштів до складу валових витрат оскарженого періоду в межах вищеокреслених фінансово-господарських відносин із ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП», повністю підтверджено позивачем наданими до суду, та наявними у матеріалах справи відповідними документами первинного бухгалтерського, та податкового обліку, що відповідно свідчить про безпідставність, та неправомірність донарахування відповідачем позивачу спірних сум податку на додану вартість та податку на прибуток.
Щодо посилання відповідача в акті перевірки на відсутність у контрагента позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності, зокрема, відсутність трудових ресурсів, як на підставу не підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача, не може бути прийнято як належний доказ, оскільки відсутність у контрагента трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, з огляду на те, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
До того ж, суд вважає за доцільне наголосити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними, та однозначно розтлумаченими доказами, натомість такі докази, у порушення вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, податковим органом суду не надано, та реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем віднесено спірні суми до складу валових витрат, не спростовано, як і не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами вищеокресленого Договору на виконання будівельних робіт № 12/03 від 12.03.2018 послуги не було виконано.
Водночас, будь-яких доказів на підтвердження того, що контрагент позивача, на момент видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШИН» податкових накладних, не був зареєстрований у законодавчо визначеному порядку платником податку на додану вартість, та не сплачував у встановленому законом порядку відповідні суми податку до бюджету, податковим органом, суду не надано.
Також, суд вважає за доцільне зауважити, що доводи податкового органу щодо отримання платником необґрунтованої податкової вигоди, мають ґрунтуватись на сукупності доказів, які б безумовно, та беззаперечно підтверджували існування обставин, котрі виключають право платника на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту.
Натомість, судом встановлено, що відповідачем, в межах розгляду даної адміністративної справи, не доведено належними та допустимими доказами існування таких обставин, як власне не доведено і здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШИН», та його контрагентом узгоджених дій, спрямованих на створення штучних умов для отримання незаконної податкової вигоди, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що зміст укладеного між позивачем та його контрагентом правочину, не відповідає дійсним намірам сторін, і що такі наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за наслідками відповідних фінансово-господарських операцій.
Однак, суд вказує на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень, як на момент здійснення перевірки, та на момент розгляду вказаного спору, доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно посадових осіб контрагента позивача, а саме ТзОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУПП», який набрав законної сили, або щодо застосування стосовно зазначеного контрагента заходів кримінально-правового характеру, відповідачем не наведено. Водночас, сам факт порушення кримінального провадження, яке до того ж не стосується посадових осіб контрагента позивача, не може слугувати належним доказом фіктивності господарських операцій.
Внаслідок чого, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи та лише вирок у кримінальній справі, в якому встановлені ті чи інші обставини, що стосуються суті спору, є обов`язковими для будь-якого контролюючого органу під час реалізації ним своїх владно-управлінських функцій.
Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом.
Матеріали досудового розслідування не можуть бути враховані як доказ фіктивності, з огляду на те, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження протокол допиту на стадії досудового розслідування не може вважатися належним доказом, а тим паче, підставою, якою контролюючий орган обґрунтовує правомірність прийнятого рішення.
Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі 816/809/17.
Водночас, в матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена копія заяви гр. ОСОБА_1 , за змістом якої судом встановлено, що останній перебував одноособово на посаді директора ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП», підтверджує реальність фінансово-господарської діяльності та підписи первинної документації та повністю заперечує факт існування протоколів його допитів на етапі досудового розслідування у яких він стверджував про його непричетність до ведення діяльності ТОВ «КИЇВ-ЄВРО БІЛД ГРУП» (т.2 а.с.173).
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов`язку.
Зокрема, як судом встановлено з наявних у матеріалах справи документів, позивачем доведено дотримання ним законодавчо передбачених умов щодо документального підтвердження віднесених до податкового кредиту сум, а також надано усі первинні документи, складені в межах відповідних фінансово - господарських операцій, за участю його контрагента, котрі повністю підтверджують реальне здійснення правочину, та досягнення законної мети його здійснення - придбання на підставі цивільно-правової угоди товару (робіт, послуг) - для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також з урахуванням дослідження наданих позивачем, та наявних у матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено, що ТОВ «ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН», відповідно до принципу змагальності, у повному обсязі спростовано доводи контролюючого органу щодо порушення платником податків окреслених у Акті перевірки вимог податкового законодавства.
Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Як зазначено Європейським судом у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.
Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).
Отже, відійшовши від офіційної позиції центрального фіскального органу, суб`єктом владних повноважень порушено низку принципів, на яких ґрунтується податкове законодавства, що призвело до необґрунтованого податкового навантаження та нарахування штрафних санкцій платнику податків за відсутності законодавчо передбачених підстав.
Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН" задоволити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шосткого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕМПЕРІ КОНСТРАКШН" (, вул. Чигоріна, буд. 12, офіс 213, м. Київ, 01042).

Відповідач:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 17 липня 2025 р.