Справа № 140/3484/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3484/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Композит-Захід» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Композит-Захід» (далі ТзОВ «Композит-Захід») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення від 10 січня 2025 року №UA205140/2025/000008/2 про коригування митної вартості товарів.

Позов обґрунтовано тим, що з метою митного оформлення в режимі імпорту товару (вироби із скловолокна) декларант позивача подав до Волинської митниці митну декларацію (далі МД) №25UA50U0, в якій митну вартість визначив за основним методом, тобто за ціною договору (контракту), й до фактурної вартості 12883,58 доларів США додано також витрати на транспортування у сумі 50683,00 грн. Однак відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення від 10 січня 2025 року №UA205140/2025/000008/2, яким провів коригування митної вартості за резервним методом з тих підстав, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується з таким рішенням й вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі МК України) декларант надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару за першим методом, а у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Позивач вказав на безпідставність зауважень митного органу стосовно ненадання документів про вартість страхування, так як у разі укладання контракту на умовах поставки CIF на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження. Оскільки вантаж прибув в порт Гданськ, який знаходиться за межами митної території України, тому всі витрати відповідно до частини 10 статті 58 МК України включалися продавцем до митної вартості товару; покупець не відповідав за такі дії продавця.

Неаргументованим, на думку позивача, є і висновок митного органу про непідтвердження оплати за товар, адже було надано платіжну інструкція в іноземній валюті від 25 вересня 2024 року №31 про оплату товару на суму 4107,00 доларів США (30% ціни товару) та платіжну інструкцію в іноземній валюті від 17 жовтня 2024 року №33 про оплату товару на суму 8775,98 доларів США (70% ціни товару).

Позивач вважає, що відповідачем не доведені обставини, які зумовили витребування додаткових документів (документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає 6 сплаті за ці товари), а спірне рішення не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України (відсутнє обґрунтування числового значення митної вартості товарів, її коригування, не зазначені належні факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості тощо).

З урахуванням наведеного позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.86-95). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД №25UA50U0 від 09 січня 2025 року відбулось автоматичне спрацювання декількох профілів ризику (105-2, 106-2, 202-1, 911-1) Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР). Під час перевірки документів встановлено, що митна вартість товарів не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності. Так в банківських платіжних документах від 25 вересня 2024 року №31 та від 17 жовтня 2024 року №33 наявне посилання лише на контракт, що не ідентифікуються з оцінюваною партією товару; платіжні документи не містять відомостей надавача платіжних послуг чи його ID ключа. Також заявлені умови поставки CIF передбачають страхування вантажу, однак страхового поліса, документів про вартість страхування не надано. Крім того не надано відомостей про вартість розвантажувально-навантажувальних робіт у порту. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно складових митної вартості.

На пропозицію надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару ТзОВ «Композит-Захід» надало додаткові документи (платіжні інструкції від 25 вересня 2024 року №31JBKLO9, від 17 жовтня 2024 року №33JBKLOA, каталог продукції №1, №2, сертифікат аналізу від 15 квітня 2024 року №2404-07896, технічну характеристику товару, додаток №1 від 19 вересня 2024 року до контракту, рахунок-проформу 24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року), які не спростували усіх розбіжностей. У зв`язку з відсутністю в митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, вартісної основи для розрахунку митної вартості, можливим було застосування лише резервного методу, митну вартість товару визначено на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі ЄАІС Держмитслужби) на рівні -1,52 доларів США/кг (використано МД №UA807200/2024/014094 від 23 вересня 2024 року, №UA100250/2024/604593 від 24 жовтня 2024 року).

З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення відповідає вимогам митного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні (а.с.140).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

19 вересня 2024 року між ТзОВ «Композит-Захід» (покупець) та компанією Qingdao Sdgeo Material Cо. LTD (продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №24SDGiLILi, за умовами якого покупець замовляє, а продавець зобов`язується поставити склоровінг; специфікація продукції, її кількість та ціна зазначаються у додатку до цього контракту, що є невід`ємною його частиною (а.с.17-20).

У додатку від 19 вересня 2024 року №1 до контракту сторонами узгоджено поставку товару склоровінг на загальну суму 13692,00 доларів США (а.с.21).

09 січня 2025 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару за описом «Вироби із скловолокна, рівниця: E Glass Fiber 2400tex/Склоровінг, ровінг із Е скла - 3182 кг; E Glass Fiber 4800tex/Склоровінг, ровінг із Е скла - 16578,1 кг; являє собою скляне волокно, зібране в одну нитку, яка потім використовується у вигляді армуючого елементу в склопластикових виробах та тканинах. Ровінги застосовуються для виробництва ровінгових склотканин, склосіток…» (далі - товар) декларант в інтересах ТзОВ «Композит-Захід» в порядку електронного декларування подав МД №25UA50U0 (а.с.98). Фактурна вартість імпортованого товару становить 12883,58 доларів США. Митну вартість визначено з урахуванням транспортних витрат у сумі 594835,17 грн. Для підтвердження митної вартості додано: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 19 вересня 2024 року №24SDG1LIL1 (а.с.17-20), додаткова угода №1 від 19 вересня 2024 року до зовнішньоекономічного договору (контракту) (а.с.22), рахунок-фактура (інвойс) №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року (а.с.25), платіжні документи, що підтверджують вартість товару від 25 вересня 2024 року №31 та від 17 жовтня 2024 року №33 (а.с.27-28), заявку від 02 січня 2025 року №02/01/25 (а.с.37), рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 09 січня 2025 року №СФ-0000012 (а.с.38), довідку про транспортні витрати від 09 січня 2025 року №1/01 (а.с.32), автотранспортна накладна №27481 від 07 січня 2025 року (а.с.57), супровідний документ №25PL322080NU5K1LJ6 від 07 січня 2025 року (а.с.33-34), сертифікат про походження товару від 28 жовтня 2024 року №24C520000342/50004 (а.с.64), пакувальний лист від 19 вересня 2024 року (а.с.60), лист від 24 вересня 2024 року №24/09/24 (а.с.56).

Митним органом в електронному повідомленні декларанту вказано про розбіжності в поданих документах та відсутність усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за обраним декларантом методом: 1) в банківських платіжних документах від 25 вересня 2024 року №31 та від 17 жовтня 2024 року №33 наявне посилання лише на контракт, що не ідентифікуються з оцінюваною партією товару; 2) платіжні документи не містять належних відомостей про виконавця надавача платіжних послуг чи його ID ключа, які б підтверджували виконання операцій за такими платіжними інструкціями; 3) заявлені умови поставки CIF передбачають страхування вантажу, однак страхового поліса, документів про вартість страхування не надано; 4) відомостей про вартість розвантажувально-навантажувальних робіт в порту не надано. Декларанту запропоновано в 10-дениий термін надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) транспортні (перевізні) документи; 5) банківські платіжні документи, 6) копію митної декларації країни відправлення, 7) страхові документи та відомості про вартість страхування; 8) інші документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів - за бажанням декларанта (а.с.103 зворот- 104).

На електронне повідомлення митниці ТзОВ «Композит-Захід» надало платіжні інструкції від 25 вересня 2024 року №31JBKLO9 (а.с.29), від 17 жовтня 2024 року №33JBKLOA (а.с.30), каталоги продукції №1, №2 продукції, сертифікат аналізу 2404-07896 від 15 квітня 2024 року (а.с.62), технічна характеристика товару, додаток №1 від 19 вересня 2024 року до контракту (а.с.21), рахунок-проформу №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року (а.с.25). У заяві від 10 січня 2025 року №1 позивач просив прийняти рішення щодо визначення митної вартості товару без врахування десяти денного терміну (а.с.101 зворот).

10 січня 2025 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000008/2 (а.с.15-16). Як зазначено у графі 33 рішення, під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару було встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності (крім тих, про які зазначено в повідомленні декларанту): каталоги продукції №1, №2, сертифікат аналізу №2404-07896 від 15 квітня 2024 року, технічна характеристика товару не містять відомостей щодо цінових характеристик, а додаток №1 від 19 вересня 2024 року до контракту та рахунок-проформа №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 на суму 13692,00 доларів США не відповідає ціні товару згідно з рахунком-фактурою №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року на суму 12883,58 доларів США. Зважаючи на неподання декларантом усіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби - МД №UA807200/2024/014094 від 23 вересня 2024 року, №UA100250/2024/604593 від 24 жовтня 2024 року на рівні 1,52 доларів США/кг.

Також 10 січня 2025 року Волинська митниця сформувала картку №UA205140/2025/000034 відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (а.с.100 зворот - 101).

Товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA20U7 від 10 січня 2025 року із застосуванням положень частини сьомої статті 55 МК України (а.с.23).

При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як передбачено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України обумовлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.

Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як передбачено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 19 вересня 2024 року №24SDG1LIL1 (а.с.17-20) з додатковою угодою №1 від 19 вересня 2024 року (а.с.22), рахунок-фактуру (інвойс) №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року (а.с.25), платіжні документи від 25 вересня 2024 року №31 та від 17 жовтня 2024 року №33 (а.с.27-28), заявку від 02 січня 2025 року №02/01/25 (а.с.37), рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 09 січня 2025 року №СФ-0000012 (а.с.38), довідку про транспортні витрати від 09 січня 2025 року №1/01 (а.с.32).

Разом із цими документами декларантом було надано автотранспортну накладну №27481 від 07 січня 2025 року (а.с.57), супровідний документ №25PL322080NU5K1LJ6 від 07 січня 2025 року (а.с.33-34), сертифікат про походження товару від 28 жовтня 2024 року №24C520000342/50004 (а.с.64), пакувальний лист від 19 вересня 2024 року (а.с.60), лист від 24 вересня 2024 року №24/09/24 (а.с.56).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Контрактом від 19 вересня 2024 року №24SDG1LIL1 визначено предмет та умови поставки, строк дії контракту та основні зобов`язання продавця (Qingdao Sdgeo Material Cо. LTD) та покупця (ТзОВ «Композит-Захід»).

Так відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 3.3 цього контракту покупець замовляє, а продавець зобов`язується поставити склоровінг; специфікація продукції, її кількість та ціна зазначаються у додатку до цього контракту, що є невід`ємною його частиною; загальна ціна контракту - 13692,00 доларів США; покупець оплачує ціну шляхом переказу 100% предоплати на банківський рахунок продавця наступним чином: 30% загальної ціни контракту - після підписання контракту та 70% загальної ціни контракту - протягом трьох банківських днів з моменту отримання покупцем сканованого оригіналу коносаменту.

У додатку від 19 вересня 2024 року №1 до контракту сторонами узгоджено поставку товару склоровінг кількістю 21000,00 кг на загальну суму 13692,00 доларів США (0,652 долари/кг) встановлено допустиму кількість відхилення при доставці більше чи менше 5% (а.с.21).

Відповідно до рахунка-фактури (інвойсу) №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року з врахуванням похибки, передбаченої у додатку від 19 вересня 2024 року №1 до контракту (більше чи менше 5%) вартість товару (склоровінг) кількістю 19760,00 кг становить 12883,58 доларів США, що відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №25UA50U0 від 09 січня 2025 року (графа 22) та узгодженій в додатку № до контракту ціні (0,652 доларів/кг).

Платіжними інструкціями в іноземній валюті від 25 вересня 2024 року №31 на суму 4107,60 доларів США (тобто 30% від ціни контракту) та від 17 жовтня 2024 року №33 на суму 8775,98 доларів США (тобто решта 70% від коригованої від кількості товару ціни). У цих платіжних інструкціях вказано призначення платежу «for 1/Qingdao Sdgeo Material Cо. LTD2/61 Haier Rd, Shandong Province3/CN/266000 Qing Dao 611066120 PRPMNT For CNTR №24SDG1LIL1 DD 19.09.2024, POL:CN POD:UA» - передоплата Qingdao Sdgeo Material Cо. LTD згідно з договором від 19 вересня 2024 року №24SDG1LIL1 (який є одноразовим та передбачає поставку лише однієї партії товару, ціна якої згідно з додатком до контракту залежить від похибки (більше чи менше 5%) кількості товару). У наданих на вимогу митного органу платіжних інструкціях від 25 вересня 2024 року №31JBKLO9 (а.с.29) та від 17 жовтня 2024 року №33JBKLOA (а.с.30) міститься інформація про виконавця надавача платіжних послуг та проставлений його особистий підпис. Платежі здійснено на рахунок продавця компанії Qingdao Sdgeo Material Cо. LTD, платіжні реквізити якого відповідають тим, що зазначені в контракті та інвойсі.

З огляду на встановлені обставини посилання митного органу на невідповідність ціни товару, визначеній у додатку №1 від 19 вересня 2024 року до контракту та рахунку-проформі №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 (13692,00 доларів США), ціні товару згідно з рахунком-фактурою №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року (12883,58 доларів США) та непідтвердження оплати товару платіжними інструкціями є безпідставним та свідчить лише про поверхневе ознайомлення посадовими особами Волинської митниці з поданими до митного оформлення документами.

Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме відправником (продавцем) у рахунках-фактурах, які згідно з частиною другою статті 53 МК України є документами, що підтверджують митну вартість товару.

Отже, заявлена декларантом за першим методом фактурна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні будь-які розбіжності.

За правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5); витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 6).

Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, лише якщо здійснювалося страхування.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди №1 від 19 вересня 2024 року до контракту, сторонами узгоджено умови поставки товару CIF-Гдиня або Гданськ (Польща) (а.с.22).

Відповідно до Правил Інкотермс термін CIF означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати і ушкодження товару під час перевезення. Таким чином, поставка товару на умовах CIF зобов`язує продавця укласти договір страхування та сплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрати за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.

Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати з перевезення товару на заявлених умовах поставки до кордону України у сумі 50683,00 грн.

Суд зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

ТзОВ «Композит-Захід» для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення заявку від 02 січня 2025 року №02/01/25 (а.с.37), рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 09 січня 2025 року №СФ-0000012 (а.с.38), довідку про транспортні витрати від 09 січня 2025 року №1/01 (а.с.32).

Судом встановлено, що між ТзОВ «Композит-Захід» та ТзОВ «Камекс Транс» 02 січня 2025 року укладено договір-заявку №02/01/25 на перевезення товару за маршрутом Гданськ (Польща) Луцьк (Україна). Відповідно до рахунка-фактури від 09 січня 2025 року №СФ-0000012 (а.с.38) вартість транспортних витрат становить 71801,00 грн, з них витрати за межами території України (Гданськ (Польща) митний пост Ягодин) - 50683,00 грн (включені до митної вартості), а на території України 21118,00 грн. Вказане також підтверджується довідкою про транспортні витрати від 09 січня 2025 року №1/01, із змісту якої слідує, що страхування не проводилося (а.с.32).

Окрім цих витрат, жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає із досліджених документів).

Отже, суд вважає, що надані під час митного оформлення товару документи підтверджують як вартість самого товару, так і витрати, пов`язані із транспортуванням товару, які були враховані у митну вартість, що не заперечує відповідач. При цьому з огляду на умови поставки товару CIF (морське страхування здійснює продавець) твердження відповідача про ненадання ТзОВ «Композит-Захід» документів про вартість страхування є безпідставним; про непроведення страхування від порту до пункту призначення було зазначено у довідці від 09 січня 2025 року №1/01.

У повідомленні декларанту митним органом було запропоновано надати виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, транспортні (перевізні) документи, банківські платіжні документи, копію митної декларації країни відправлення, страхові документи та відомості про вартість страхування.

Суд наголошує, що вимога про надання документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Відповідач же не встановив таких розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, або ж ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами, а сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Суд повторює, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Документом, що містить вартість та ідентифікаційні ознаки імпортованого товару є рахунок-фактура (інвойс) №24SDG1LIL1 від 19 вересня 2024 року (а.с.25).

Воднораз, витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.

З приводу ненадання до митного оформлення виписки з бухгалтерської документації, то це не може бути підставою для коригування митної вартості оцінюваного товару, адже оплата проведена позивачем банківськими платіжними інструкціями в іноземній валюті від 25 вересня 2024 року №31 та від 17 жовтня 2024 року №33 (а.с.27-28), які було надано.

Також, на думку суду, відсутність каталогів, прайс-листів від виробника товару за наявності документів, які надавали можливість перевірити правильність числових значень митної вартості за першим методом, не є підставою для коригування митної вартості за резервним методом. Однак у цьому випадку позивачем на вимогу митного органу було надано каталоги продукції №1, №2, що не заперечується відповідачем.

Так само митна декларація країни відправлення не є основним документом в цілях підтвердження митної вартості (частина друга статті 53 МК України) та вона лише підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення (легальний вивіз з країни відправлення), проте ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

У спірному рішенні неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У спірному рішенні митний орган вказав про використання для коригування митної вартості МД №UA807200/2024/014094 від 23 вересня 2024 року, №UA100250/2024/604593 від 24 жовтня 2024 року (суду не надано), що не дає підстав перевірити їх відомості.

При вирішенні спору суд враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Отже, вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на різні фактори, що впливають а формування ціни. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.

Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 у справі №300/784/24).

Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 10 січня 2025 року №UA205140/2025/000008/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати (зі сплати судового збору, витрати на правничу допомогу та у зв`язку із залученням перекладача).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 25 лютого 2025 року №25-02/-1, укладеного між адвокатом Веремчуком В.В. та ТзОВ «Композит-Захід» (а.с.73-74), додатка від 25 лютого 2025 року №1 до договору про надання правової допомоги (а.с.75), акта виконаних робіт від 25 лютого 2025 року (а.с.76), платіжної інструкції від 07 березня 2025 року №1153 (а.с.77).

Відповідно до статей 1, 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до акта виконаних робіт від 25 лютого 2025 року адвокатом Веремчуком В.В. надано такі послуги: консультація замовника з питань порядку оскарження рішення про коригування митної вартості №UA205140/2025/000008/2 від 10 січня 2025 року; збирання та аналіз доказів з питань щодо оскарження рішення про коригування митної вартості; аналітика актуальної судової практики щодо оскарження рішення про коригування митної вартості; написання, оформлення, підготовка та подання до суду позовної заяви 20000,00 грн (із розрахунку 2000,00 грн/год).

Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.93-94).

Суд зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).

Враховуючи складність справи (яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження), обсяг наданих адвокатом послуг (складення лише позовної заяви), виходячи із принципів обґрунтованості їх розміру (оформлення та подання позовної заяви не є видами правової допомоги, а такі дії, як аналіз судової практики, збирання доказів охоплюють підготовку позовної заяви, при цьому доказами у справі є документи, які подавалася до митного оформлення, тож їх збір є ніщо інше як передача документів адвокату безпосередньо позивачем), заперечення відповідача щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про відшкодування витрат, пов`язаних із перекладом на українську мову документів, складених іноземною мовою, що подавалися до митного оформлення та які є письмовими доказами у цій справі, суд керується приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України, згідно з якими розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №160/7049/19, які полягають у такому.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суду надано рахунок-фактуру від 13 березня 2025 року №13/03/2025 на суму 6250,00 грн (а.с.79), акт здачі-прийняття робіт від 13 березня 2025 року (а.с.78).

Відповідач у відзиві на позов заперечив про стягнення зазначених витрат, покликаючись на те, що вартість наданих послуг є явно завищеною, а з наданих документів не можливо встановити, що саме підлягало перекладу й чи була загалом необхідність у здійсненні перекладу тих чи інших документів.

Суд, оцінюючи надані докази на підтвердження витрат на залучення перекладача, виходить із того, що із зазначених вище документів неможливо встановити, що витрати у сумі 6250,00 грн стосуються послуг перекладу у цій справі, оскільки рахунок-фактура від 13 березня 2025 року №13/03/2025 не містить відомостей для ідентифікації послуг у зв`язку із оскарженням саме рішення від 10 січня 2025 року №UA205140/2025/000008/2 про коригування митної вартості товару. Тому суд вважає, що такі витрати не доведені, а тому не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 3237,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 27 березня 2025 року №1169 (а.с.14), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.82).

Таким чином, оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 6737,78 грн (3237,78 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору; 3500,00 грн - витрати на правничу допомогу).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Композит-Захід» (43017, Волинська область, місто Луцьк, бульвар Дружби народів, будинок 3, квартира 83, ідентифікаційний код юридичної особи 43606635) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 10 січня 2025 року №UA205140/2025/000008/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Композит-Захід» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 6737,78 (шість тисяч сімсот тридцять сім грн 78 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк