Справа № 600/3086/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 липня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3086/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно матеріалів справи вказана ухвала суду від 03 липня 2025 року була надіслана представнику позивача в його електронний кабінет, про що працівником апарату суду складено довідку про доставку електронного листа.

Відповідно до частини п`ятої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Частиною сьомою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету.

Згідно пункту 2 частини першої статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Відповідно до частини першої статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач (його представник) був належним чином повідомлений про залишення позовної заяви без руху.

Поряд з цим суд зауважує, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач реалізує своє право, а не обов`язок, та є найбільш зацікавленою особою щодо відстеження руху ініційованої ним судової справи. Позивач не позбавлений можливості слідкувати за рухом справи та своєчасно подавати до суду заяви (клопотання), пояснення тощо, зокрема, і щодо усунення недоліків поданого позову.

Суд наголошує, що ухвала Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 внесена судом до Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є вільним.

Крім цього, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Поряд з цим, відповідно до пунктів 2 та 5 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи наведені норми, суд зазначає, що згідно довідки про доставку електронного листа ухвалу суду від 03 липня 2025 року надіслано позивачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та доставлено 03 липня 2025 року о 18 год. 13 хв.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивач був належним чином повідомлений про залишення позовної заяви без руху, а строк, встановлений судом для усунення недоліків позову, закінчився 09 липня 2025 року.

Проте станом на день постановлення судом цієї ухвали жодних документів від позивача до суду не надходило.

Так, позивачем не виконано вимог ухвали суду від 03 липня 2025 року в частині надання доказів на підтвердження відомостей щодо місця реєстрації проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . А враховуючи те, що місцезнаходженням відповідача по справі є Донецька область, ненадання позивачем до суду зазначених вище відомостей унеможливлює суд перевірити дотримання позивачем правил підсудності, що є обов`язком суду відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що до матеріалів позову була надана заява про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що спірні у даній справі відносини стосуються питання виплати позивачу грошового забезпечення у належному розмірі за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року. На момент виникнення спірних відносин діяли положення статті 233 Кодексу законів про працю України, які передбачали тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення недоплачених працівнику сум грошового забезпечення, належних при звільненні. Однак фактично про виплату грошового забезпечення у меншому розмірі за спірний період позивач дізнався лише після отримання його представником відповіді на адвокатський запит щодо нарахування грошового забезпечення. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року), позивач вважає, що саме з моменту отримання від відповідача результату розгляду адвокатського запиту, в якому відображена інформація про порядок розрахунку грошового забезпечення за спірний період, і підлягає обрахуванню початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам указаної вище заяви, суд зазначає таке.

Як свідчать обставини даної справи, спір у ній виник, зокрема, через неналежну, на думку позивача, виплату йому грошового забезпечення за час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року. Позивач вважає, що грошове забезпечення за вказаний період виплачувалось йому у зменшеному розмірі.

Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно оцінювати як вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 233 Кодексу законів про працю України, яка містить спеціальні для даних спірних правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного в матеріальному аспекті права на оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року Кодексу законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Тобто, до спірних у даній справі відносин, які виникли з 19 липня 2022 року, підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 21 березня 2025 року (справа №460/21394/23) наголосив, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Отже, саме дата вручення позивачу зазначеного документа і є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду. При цьому визначення моменту вручення грошового атестата (іншого письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні) як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності (пункти 77-79 постанови).

Як вбачається з матеріалів даного позову, звернення до відповідача із заявою про виплату недоплачених видів грошового забезпечення за спірний період мало місце у січні 2025 року.

Тобто, фактично, позивач виявив належну зацікавленість та вчиняв активні дії щодо звернення до відповідача із заявою про виплату недоплачених видів грошового забезпечення лише через 1 рік і майже 8 місяців з моменту завершення спірного у даному позові періоду.

Листом від 07 лютого 2025 року №09/02/173 ІНФОРМАЦІЯ_2 надав представнику позивача роз`яснення стосовно виплаченого грошового забезпечення (зокрема, за 2022 та 2023 роки), вказавши, про те, що грошове забезпечення, у тому числі й за спірний період, нараховувалось та виплачувалось позивачу відповідно до чинного на той час законодавства.

Факт надання відповідачем відповіді на заяву представника позивача про перерахунок грошового забезпечення саме 07 лютого 2025 року визнається позивачем у позові.

Відповідно, у разі визначення початку перебігу тримісячного строку звернення до суду з цим позовом з дати видачі ІНФОРМАЦІЯ_2 листа за результатами розгляду заяви представника позивача про перерахунок грошового забезпечення, тобто з 07 лютого 2025 року, то такий строк закінчився 07 травня 2025 року.

Натомість даний позов подано до суду лише 26 червня 2025 року (згідно відмітки на поштовому конверті, яким було направлено позов ОСОБА_1 на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Проте подана разом із позовом заява про поновлення строку звернення до суду не містить жодних доводів та відповідних доказів неможливості своєчасного звернення його до суду з цим позовом після отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 відповіді за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок грошового забезпечення (з 07 лютого 2025 року по 07 травня 2025 року).

Суд зауважує, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Пропуск строку на звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Таким чином, у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

Зі змісту доводів, наведених позивачем (його представником) у поданій заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені представником позивача у поданій до позову заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року є неповажними.

При цьому позивачем (його представником) не було подано до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням іншим причин, аніж тих, що наведені у заяві, яка була додана до позову.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивач у встановлений судом строк не виконав вимоги ухвали суду від 03 липня 2025 року та не усунув недоліків позовної заяви, а також враховуючи висновки суду про неповажність причин пропуску строку звернення до суду з цієї позовною заявою, то суд вважає, що наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

3. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк