Справа № 240/941/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності

без задоволення

21 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/941/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа №240/941/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

За наслідками розгляду зазначеної справи судом прийнято рішення від 01.11.2022, яким у задоволенні позову відмовлено. Однак, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 вказане рішення Житомирського окружного адміністративного суду було скасовано, а позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 05.07.2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 05.07.2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

До суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України надійшла заява ОСОБА_1 (вх.№27769/25 від 10.04.2025), в якій позивач просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинені на виконання судового рішення від 09.02.2023 у справі №240/941/22, а саме: щодо визначення при перерахунку підвищення до її пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, з 01 січня 2025 року, розмір якого повинно становити 3200,00 гривень;

- направити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області окрему ухвалу для вжиття заходів, щодо усунення причин та умов, що сприяли викладеним в ній порушенням закону;

- з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області строк для надання відповіді - тридцять днів з дня надходження окремої ухвали.

На обгрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначила, що судове рішення у справі №240/941/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не виконується, оскільки з січня 2025 року пенсійний орган припинив виплату їй підвищення до пенсії, хоча відповідно до резолютивної частини зазначеного рішення повинен був із 01.01.2025 платити їй таке підвищення в розмірі 3200,00 грн, тобто дві мінімальні заробітні плати, встановлені абз. 4 ст. 8 Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (1600,00 грн х 2 = 3200,00 грн).

Розгляд заяви даної про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду здійснюється судом в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду.

Таким чином, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Відтак, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Рішення суду, яке набуло законної сили - має бути виконане. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

З метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтею 382 та статтею 383 КАС України.

Відповідно до статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням у справі №240/941/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 05.07.2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

Вказане свідчить, що розмір присудженого ОСОБА_1 підвищення до пенсії є змінним, та залежить від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний календарний рік.

Відтак, зміна на підставі Закону України "Про державний бюджет України" на відповідний рік розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб є обставиною, з якою пов`язана зміна розміру підвищення до пенсії, яке суд зобов`язав виплачувати ОСОБА_1 на виконання рішення у справі №240/941/22.

В свою чергу, звертаючись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про встановлення судового контролю за виконанням Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вищезазначеного рішення суду, ОСОБА_1 зазначає, що з 01.01.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не виплачує їй підвищення до пенсії, присудженого судовим рішенням у справі №240/941/22.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає матеріалами, доданими до заяви, дійсно підтверджується, що починаючи з 01.01.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не виплачує ОСОБА_1 підвищення до пенсії, встановлене статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.09.2024 у справі №240/28481/23 зазначив наступні висновки:

- пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. З самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк;

- підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати;

- виплату пенсії (підвищення до пенсії) не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії (підвищення до пенсії), яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку її виплати;

- порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Отже, підвищення до пенсії, встановлене статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має невизначений у часі граничний термін виплати, а порядок і строки його нарахування можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Суд враховує, що 19.11.2024 прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" (далі - Закон №4059-IX), статтею 45 якого установлено, що у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється (частина 2 ст.45 Закону №4059-IX).

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Для встановлення виплат, передбачених цією статтею, Пенсійному фонду України забезпечити звірення відомостей про постійне місце проживання одержувачів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення із відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів для продовження чи припинення відповідних виплат, а також приведення розмірів доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення та пенсійних виплат у відповідність із цією статтею.

Вказане свідчить, що з 01.01.2025 на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" було змінено правове регулювання щодо порядку нарахування і виплати підвищення до пенсії, визначеного статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01.01.2025 підвищення до пенсії, які були вчиненні пенсійним органом на виконання вимог Закону України "Про Державний бюджет на 2025 рік", свідчать про виникнення між сторонами нових спірних правовідносин, обумовлених зміною правового регулювання підстав для нарахування і виплати підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Таким спірним правовідносинам суд не надавав правову оцінку у межах розгляду даної справи.

Таким чином, вказані норми законодавства і те, що дії відповідача щодо припинення виплати позивачу з 01.01.2025 підвищення до пенсії зумовлені зміною правового регулювання порядку та підстав виплати цього підвищення, свідчать про виникнення нових спірних правовідносин між сторонами, які мають вирішуватися судом по суті у новому спорі, а не в порядку судового контролю за виконанням рішення суду у справі №240/941/22.

Отже, вимоги позивача, викладені у заяві, поданій відповідно до статті 383 КАС України, не можуть бути розглянуті в порядку судового контролю за виконання рішення суду у справі №240/941/22, оскільки за своєю суттю вони становлять новий спір, який має розглядатись в порядку позовного провадження.

За приписами ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Відтак, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів позивача при виконання рішення суду у справі №240/941/22, а відтак правові підстави для застосування заходів судового контролю, передбачених статтею 383 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 243, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання судового рішення в адміністративній справі №240/941/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.Е.Черняхович