Справа № 140/4317/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4317/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.09.2024 №Ф-11442-0320 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 61 864,45 грн; зобов`язання здійснити коригування в інтегрованій картці фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску на суму 61 864,45 грн, нарахованого на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2024 №Ф-11442-0320.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15.04.2025 представник позивача отримав відповідь від ГУ ДПС у Волинській області, якою повідомлено, що згідно зданими ІКС «Податковий блок» станом на 14.04.2025 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в контролюючих органах Волинської області як фізична особа, яка отримувала доходи від підприємницькі діяльності. Дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за її рішенням -02.11.2020 року, згідно відомостей від 02.11.2020 року, отриманих з ЄДР в порядку інформаційної взаємодії. Проведеним аналізом інтегрованої картки платника ОСОБА_1 встановлено, що заборгованість по сплаті єдиного внеску виникла у періодах з 2018 року по 2020 року. Станом на 31.07.2020 заборгованість становила 32410,62 грн. За період з 15.05.2016 по 10.04.2025 років зараховано єдиний соціальний внесок (код платежу 71040000) в сумі 34 504,80 грн.

В подальшому 13.06.2024 відповідачем було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/16299/2405 на суму 63958,63 грн.

Також 06.09.2024 ГУ ДПС у Волинській області винесено вимогу №Ф-11442-0320 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 61864,45 грн. (враховуючи переплату в сумі 2094,18 грн).

Зазначена вимога були сформована податковим органом за період із 2018-2024 рр. у зв`язку із тим, що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем і зобов`язаний був сплачувати мінімальний страховий внесок незалежно від фактичного отримання доходу від діяльності. При цьому, вважає сформовану податковим органом податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, оскільки 02.11.2020 подав заяву Державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності. Державний реєстратор повідомив про те, що стан платника визначений як припинений. За таких обставин, на думку позивача, у нього відсутній обов`язок зі сплати єдиного внеску ще як особою, що зареєстрована фізичною особою-підприємцем. Позивач також зауважив, що ним не здійснювалася підприємницька діяльність з 2016 по 2020 роки. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.31).

Представник відповідача у відзиві на позов його вимоги заперечив (а.с.38-41). В обґрунтування своєї позиції вказав, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 15.06.2016 зареєстрований фізичною особою підприємцем, номер запису: 0001265. В подальшому позивачем припинено підприємницьку діяльність. Підстава: власне рішення. З 2017 року жодної діяльності не здійснював та звітів не подавав. Даних в ДПС про те що за нього сплачував ЄСВ роботодавець немає. Інформацію про зміну адреси позивач не надавав.

Зазначає, що згідно даних ІКС «Податковий блок» по позивачу обліковується заборгованість, по коду бюджетної класифікації 7104000 - єдиний соціальний внесок для фізичних осіб підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, а саме за період 2018-2020 роки.

Починаючи з 1 січня 2017 року фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримали дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704 грн. за місяць, у 2018 - не менше 819,06 грн. за місяць. Граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік - 9 лютого 2018 року та від цього року внесок сплачується щокварталу по строку 19 квітня 2018 року, 19 липня 2018 року, 19 жовтня 2018 року, 19 січня 2019 року та за поданим звітом за 2018 рік (по строку 9 лютого 2019 року ) - в день подання такого звіту. Звільнення від сплати єдиного внеску за себе передбачено: у 2017 році для ФОП, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу; у 2018 році для ФОП, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Крім того зауважує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом. Відповідно до вищезазначеного нарахування єдиного внеску по коду платежу «71040000» здійснюється згідно облікових даних з інформаційної системи, тобто в автоматичному режимі.

Статус документів та відомостей, внесених до ЄДР передбачений статтею 10 Закону № 755-IV. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою стороною. Таким чином, взяття та зняття з обліку платників податків контролюючими органами здійснюється за принципом організаційної єдності реєстраційних процедур, що проводяться державними реєстраторами. Обмін відомостями (запитами) про здійснення дій з державної реєстрації та взяття на облік (зняття з обліку) юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між ЄДР.

Наголошує, що контролюючий орган, при надісланні податкової вимоги керувався офіційною інформацією з ЄДР, оскільки скаржник був фізичною особою - підприємцем з 2016 року.

На думку представника відповідача, позивачу правомірно було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 15.06.2016 по 02.11.2020 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та копією із Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія» (а.с.27-28).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період з 18.06.2024 по теперішній час, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2025 №08/2252-Г, та відомостями з військового квитка серія НОМЕР_3 (а.с.17,19).

Як слідує з матеріалів справи, рішенням ГУ ДПС у Волинській області від 13.06.2024 №00/16229/2405 застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 5858,71 грн. та нараховано пеню в розмірі 58099,92 грн. (за період з 10.02.2018 по 17.05.2024) за несплату (неперерахування) або невчасну сплату (неперерахування ) єдиного внеску, усього на зальну суму 63958,63 грн.

Також, з матеріалів справи встановлено, що вимога ГУ ДПС у Волинській області від 06.09.2024 №Ф-11442-0320 сформована щодо сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 61864,45 грн. (враховуючи переплату в сумі 2094,18 грн) за період за період 2018-2024 роки.

Незгода позивача із такою вимогою про сплату боргу (недоїмки) стала підставою для його звернення із позовом до суду.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

До вказаного Закону з 01.01.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до норм п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до змісту абз. 1 п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, єдиний соціальний внесок розраховується, виходячи із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за ставкою 22 відсотки.

Наведене свідчить, що особа, зареєстрована, як фізична особа-підприємець, проте, не веде господарську діяльність та не отримує доходів, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем те, що ОСОБА_1 , 15.06.2016 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, взятий на облік у податковому органі за місцем обліку.

Водночас, слід звернути увагу на те, що згідно відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за реєстраційним номером облікової картки платника податків, ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що 02.11.2020 підприємницька діяльність ОСОБА_1 була припинена за власним рішенням, про що внесено відповідні відомості Державною реєстраційною службою до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд вважає, що ознака статусу фізичної особи-підприємця, є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиної внеску, а тому, дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, в т.ч. із Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія», станом на дату прийняття оскаржуваної вимоги 06.09.2024, в якому наявний запис про припинення з 02.11.2020 підприємницької діяльності, суд приходить до висновку, що позивач у розумінні Закону, не є платником ЄСВ. Даних та доказів протилежного, суду під час розгляду спору не надано, а судом не встановлено.

Поряд з цим суд зауважує, що проведеним аналізом інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (а.с.47-54) встановлено, що заборгованість по сплаті єдиного внеску виникла у наступних періодах:

09.02.2018 року проведено нарахування за 2017 року в сумі 8448,00 грн;

19.04.2018 року проведено нарахування за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.07.2018 року проведено нарахування за II квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн;

19.10.2018 року проведено нарахування за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

Станом на 31.12.2018 року заборгованість становила 15819,54 грн.

21.01.2019 року проведено нарахування за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн:

19.04.2019 року проведено нарахування за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

19.07.2019 року проведено нарахування за II квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.

21.10.20 19 року проведено нарахування за ІІІ квартал 20 19 року в сумі 2457,18 грн.

Станом на 31.12.2019 року заборгованість становила 26539,26 грн.

21.01.2020 року проведено нарахування за IV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн;

21 .04.2020 року проведено нарахування за січень-лютий 2020 року в сумі 2078,12 грн.

20.07.2020 року проведено нарахування за червень 2020 року а сумі 1 039,06 грн.

Станом на 31.07.2020 року заборгованість становила 32410,62 грн.

За період з 15.05.2016 по 10.04.2025 років зараховано єдиний соціальний внесок ( код платежу 71040000) в сумі 34 504,80 грн

Сума боргу була стягнута в межах виконавчого провадження з 15.04.2024 року по 17.05.2024 року.

Проте, 13.06.2024 відповідачем було сформовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №00/16299/2405 на суму 63958,63 грн., до якого також включено суду 32410,62 грн. тобто заборгованість станом на 31.07.2020, яка була стягнута в межах виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у позивача був відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску за період, охоплений оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позаяк, позивач на дату винесення оскаржуваного рішення вже приблизно 4 років не мав статусу ФОП, при цьому, наявність боргу/недоїмки за період до припинення господарської діяльності виключається, позаяк, у такому б випадку податковий орган не надав би згоду на припинення господарської діяльності позивача.

За п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами ч. ч. 1-4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували, що у період за який нараховано внесок від здійснення підприємницької діяльності, позивач займався підприємницькою діяльністю та отримував будь-який дохід.

Також, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували проведення будь-яких перевірок у відношенні позивача, які б могли бути підставою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки); відповідач не надав суду документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Відсутність офіційного підтвердження в особи статусу ФОП, шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Відповідачем під час розгляду даного спору не було доведено правомірності нарахування позивачу сум ЄСВ за оскаржуваною вимогою.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків (справи «Сєрков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

З огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо сумісності заходів втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (серед багатьох інших рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000, «БулвесАД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року) винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критерію пропорційності, адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи позивача, оскільки мета сплати єдиного внеску до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем. В свою чергу, трактування відповідачем законодавства призвело до необхідності виплати додаткових коштів (зайвих витрат) позивачем із заробітної плати за умови відсутності доходу від відповідної підприємницької діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач сформував оскаржувану вимогу незаконно та за відсутності правових підстав, з огляду на що, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки), є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру, а саме зобов`язання здійснити коригування в інтегрованій картці фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску на суму 61 864,45 грн, суд враховує таке.

Частина перша статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Усталеною є практика Верховного Суду, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має водночас як забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання, так і бути адекватним фактичним обставинам справи, а також узгоджуватися з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Згідно із пунктом 2 розділу І Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943 (далі - Порядок №5), терміни в цьому Порядку вживаються в таких значеннях:

достовірність показників - відповідність інформації, що відображається в інтегрованій картці платника податків, показникам первинних документів;

інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу;

коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю;

первинні документи - документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством (податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо);

перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення показників у відповідних підсистемах інформаційної системи.

Пунктом 3 розділу І Порядку №5 передбачено, що оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі. Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку №5 відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

За приписами пункту 1 глави 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 17.06.2021 (справа №520/7599/19), від 25.03.2021 (справа №280/4506/18), від 02.06.2022 (справа № 360/2838/20) вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.

Враховуючи викладене та наявність у платника податків права на відображення в його особовій картці платника дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, суд погоджується із обораним позивачем способом захисту порушених прав, у зв`язку із чим з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги зобов`язального характеру необхідно задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання здійснити коригування в інтегрованій картці фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску на суму 61 864,45 грн.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією №4 від 24.04.2025.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 06.09.2024 №Ф-11442-0320 в розмірі 61 864,45 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області виключити з інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по єдиному внеску на суму боргу в розмірі 61 864,45 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський