Справа № 240/6092/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/6092/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Командира оперативного-тактичного угруповання "Соледар" ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадний генерал ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування наказу,

установив:

22 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування пункту 5 наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20 лютого 2024 року №128/дск «Про результати службового розслідування».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення прийняте без повного та всебічного доведення його вини, а тому не є обґрунтованим і призводить до безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності. Також зауважує, що при накладенні дисциплінарного стягнення «сувора догана» відповідач посилається на пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який передбачає дисциплінарне стягнення «догана». Наголошує, що положеннями зазначеного статуту не передбачено право командира оперативно-тактичного угруповання накладати дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року прийнято позов до провадження, призначено його до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на отримання 22 травня 2024 року судом інформації про те, що затребувані ухвалою суду від 01 квітня 2024 року матеріали передані на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, 30 травня 2024 року судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано Галузевий державний архів Міністерства оборони України надати суду всі матеріали службового розслідування, за наслідками проведення якого прийнято наказ командира оперативного-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерал ОСОБА_2 від 20 лютого 2024 року №128/дск «Про результати службового розслідування» та зупинено провадження у справі до дати отримання судом витребуваних доказів.

22 липня 2024 року до суду надійшла заява Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якій указує, що надсилає фотокопію наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 20 лютого 2024 року №128-дск «Про результати службового розслідування». Зазначає, що матеріали службового розслідування, за наслідками проведення якого прийнято зазначений наказ, на зберігання до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України не надходили.

Ухвалою суду від 22 липня 2024 року поновлено провадження у справі, зобов`язано Оперативно-стратегічне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування, за наслідками проведення якого прийнято наказ командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20 лютого 2024 року №128/дск «Про результати службового розслідування», доручено ІНФОРМАЦІЯ_1 забезпечити вручення Оперативно-стратегічному угрупованню військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » копії цієї ухвали та бригадному генералу ОСОБА_2 копії ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї документами та зобов`язано надати суду докази виконання вимог цієї ухвали, запропоновано бригадному генералу ОСОБА_2 у встановлений ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року строк надати суду відзив на позовну заяву та докази на його обґрунтування та зупинено провадження у справі до дати отримання судом витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року поновлено провадження у справі та повторно витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України всі матеріали службового розслідування, за наслідками проведення якого прийнято наказ командира оперативного-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерал ОСОБА_2 від 20 лютого 2024 року №128/дск «Про результати службового розслідування» та зупинено провадження у справі до дати отримання судом витребуваних доказів.

01 січня 2025 року до суду надійшов лист Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якому зазначено, що Акт службового розслідування з додатками оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20 лютого 2024 року №493дск, який знаходить в архіві на зберіганні, має гриф «Для службового користування». Відповідно до статей 84 85 Типової інструкції «Про порядок ведення обліку, зберігання, використання та зниження документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію», яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №736, для надання копії зазначеного акта необхідно отримати дозвіл установи, яка є його розробником, тобто оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Повідомлено суд, що надіслано листа до оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для отримання дозволу на копіювання вище згаданого документа. Після отримання відповіді ГДА Міноборони підготує необхідну копію та надішле на адресу суду.

Станом на 13 березня 2025 року вимоги ухвали суду від 22 листопада 2024 року не виконані, будь-яка інформація про її виконання відсутня.

Наведене обумовило постановлення 13 березня 2025 року ухвали, якою поновлено провадження у справі, доручено Генеральному штабу Збройних Сил України отримати дозвіл оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на копіювання акта службового розслідування від 20 лютого 2024 року №493дск, що знаходиться в Галузевому державному архіві Міністерства оборони України, зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України направити отриманий дозвіл оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на копіювання акта службового розслідування від 20 лютого 2024 року №493дск до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, а до Житомирському окружному адміністративному суду копію такого дозволу та докази його направлення до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, зупинено провадження у справі до дати отримання судом акта службового розслідування від 20 лютого 2024 року №493дск.

На виконання вимог зазначеної ухвали до суду надійшли заява Генерального штабу Збройних Сил України щодо виконання ухвали суду, до якої долучено дозвіл оперативно-стратегічного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » щодо копіювання акта службового розслідування (з додатками) від 20 лютого 2024 року №493дск та з Галузевого державного архіву Міністерства оборони України копія матеріалів службового розслідування.

Також 20 травня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 проти задоволення позову заперечує. Зауважує, що службове розслідування було проведене у відповідності до встановлених вимог, об`єктивно, з урахуванням пояснень як самого позивача, так і інших командирів підрозділів. Висновок про наявність причинно-наслідкового зв`язку між втратою вказаних позицій та діями (бездіяльністю) позивача є мотивованим і підтверджується наявними документами, зокрема: схемами бойового розташування підрозділів; доповідями посадових осіб щодо оперативної обстановки; характеристиками стану бойової готовності на період подій. Наголошує, що позивач помилково ототожнює складність бойової обстановки з повним зняттям персональної відповідальності за дії підлеглого підрозділу. Наявність втрат та наступальні дії противника не виключають обов`язку військового керівника діяти в межах наданих повноважень та приймати адекватні рішення, спрямовані на утримання позицій. Фактичні втрати та нестача особового складу були враховані у висновках службового розслідування, однак вони не звільняють командира роти від обов`язку організувати оборону з наявними силами, підтримувати морально-психологічний стан, забезпечити бойову готовність та військову дисципліну. Звертає увагу, що факти, на які посилається позивач (донесення, інформація про стан підрозділів), є суб`єктивними оцінками командира батальйону та самого позивача. Водночас, у ході розслідування отримано взаємно незалежні докази, що свідчать про неналежний контроль з боку командира роти за дотриманням дисципліни, порядку несення служби на позиціях та морально-психологічним станом особового складу, що сприяло дезорганізації оборони та втраті вогневих позицій. Акцентує увагу, що відповідно до положень Статутів Збройних Сил України (зокрема Дисциплінарного та Внутрішньої служби), старший начальник, яким у ситуації оперативного підпорядкування є командир ОТУ, має право як віддавати накази, так і забезпечувати їх виконання, в тому числі шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на викладене, командир ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яким згідно з наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 26 березня 2023 року №84 призначений бригадний генерал ОСОБА_2 , мав повноваження накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана» на командира 3 механізованої роти НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону OPFOR лейтенанта ОСОБА_1 , який на момент винесення наказу виконував завдання у складі оперативно підпорядкованого підрозділу. Допущення описки в оскаржуваному наказі та зазначення підпункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, замість підпункту «в», не змінює суті застосованого стягнення, тому не може обумовлювати скасування відповідного рішення.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року поновлено провадження у справі.

Розглядаючи спір по суті, суд, на підставі наявних у справі доказів, установив, що лейтенант ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу на посаді командира механізованої роти Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окремий спеціалізований батальйон OPFOR), який бойовим розпорядженням оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 09 грудня 2023 року № 1314/4/9/10731т/окп було прийнято в оперативне підпорядкування названого угруповання.

На підставі позатермінового бойового донесення командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 09 лютого 2024 року №568дск, з метою уточнення причин і умов, що призвели до втрати особовим складом НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону займаних позицій батальйонного району оборони в районі південніше АДРЕСА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб НОМЕР_4 окремої механізованої бригади та НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказом командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » «Про призначення службового розслідування» від 10 лютого 2024 року №92/дск призначено проведення службового розслідування за фактом втрати особовим складом НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону займаних позицій батальйонного району оборони південніше Богданівка.

Службовим розслідуванням встановлено, що командир 3 механізованої роти НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону лейтенант ОСОБА_1 не виконав свої обов`язки за посадою в повному обсязі, не прийняв до уваги розвідувальні донесення щодо характеру дій противника і ймовірного напрямку здійснення противником наступальних дій. Не забезпечив одночасного несення бойового чергування на позиціях відділень на лінії зіткнення не менше 10 військовослужбовців. Не володів інформацією про справжній стан справ в підпорядкованих підрозділах. Не організував своєчасне й правильне доведення до підрозділів і служб наказу командира 3 механізованої роти НОМЕР_1 окремого спеціалізованого батальйону на оборонний бій.

Неправомірні дії командира 3 механізованої роти НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону лейтенанта ОСОБА_1 сталися внаслідок неналежно виконання службових обов`язків в умовах ведення бойових дій, визначені посадовими обов`язками відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина ІI (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 №605 в частині, що стосується успішного виконання ротою бойових завдань, що призвело до втрати позиції відділення «Калуш», позиції відділення «Овруч», позиції відділення «Умань», позиції відділення «Абрикос», позиції відділення «Кавун», позиції відділення «Ківі», вогневої позиції « ОСОБА_3 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_6 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_7 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_8 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_9 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_10 », спостережного посту « ІНФОРМАЦІЯ_11 », спостережного посту « ІНФОРМАЦІЯ_12 ».

Указані дії призвели до скоєння лейтенантом ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення, а саме неналежного виконання службових обов`язків.

Своїми діями командир 3 механізованої роти НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги таких нормативно правових актів:

абзаців 2, 3, 4, 5, 10 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якими визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених зобов`язаннями міжнародними України покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

статті 18 частини ІІ Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до якої на підставі аналізу даних розвідки командир роти повинен своєчасно встановити підготовку противника до наступу, початок його висування та розгортання, доповісти про це старшому командиру, привести підпорядковані підрозділи у повну готовність до ведення оборонного бою і уточнити їм завдання;

додатку 1.1 частини ІІ Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до якого командир роти особисто відповідає за бойову готовність підрозділів роти, прийняті ним рішення, правильне застосування підлеглих підрозділів та за успішне виконання роти поставлених завдань;

пункту 2.4 підпункту 28 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина ІІ (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року №605 в частині відходу роти здійснюється з метою виводу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для подальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках. Він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира.

За результатами службового розслідування 20 лютого 2024 року Дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування, відповідно до якого запропоновано командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 5 наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » бригадного генерала ОСОБА_4 «Про результати службового розслідування» від 20 лютого 2024 року №128дск за порушення вимог абзаців 2, 3, 4, 5, 10 статті 11, статті 16, частини 1 статті 101, статті 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 23, пункту 1.1 додатку 1, пункту 2.4 підпункту 28 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року №605 в частині відходу роти здійснюється з метою виводу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для подальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках. Він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира. Згідно пункту 1.1 додатку 1 до Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних сил України, частина ІІ (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 30 грудня 2016 року №605 внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків в умовах ведення бойових дій в частині, що стосується успішного виконання ротою бойових завдань, морально-психологічного стану, стану військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), незабезпечення бойової готовості підрозділів роти, що призвело до втрати позиції відділення «Калуш», позиції відділення «Овруч», позиції відділення «Умань», позиції відділення «Абрикос», позиції відділення «Кавун», позиції відділення «Ківі», вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_7 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_6 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_7 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_8 », вогневої позиції « ІНФОРМАЦІЯ_9 », вогневої позицій « ІНФОРМАЦІЯ_10 », спостережного посту « ІНФОРМАЦІЯ_11 », спостережного посту « ІНФОРМАЦІЯ_12 », командира 3 механізованої роти НОМЕР_1 окремого спеціального батальйону лейтенанта ОСОБА_5 притягнути до дисциплінарної відповідальності, відповідно до пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та накладено дисциплінарне стягнення «сувору догана».

Уважаючи зазначений пункт необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому військовий стан указами Президента України неодноразово продовжувався та діє на сьогодні.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2232-ХІІ).

Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами 2 4 названої правової норми передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються Законом України №2232-ХІІ та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до статті 11 розділу І Статут внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №551-ХІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» (частина 3статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно із частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Як установлено судом під час проведення службового розслідування комісією отримано пояснення військовослужбовців, які перебували на позиціях відділень, що входили до ВОП «Пітомник». Тимчасово виконуючий обов`язки командира 2 механізованої роти (далі мр) НОМЕР_1 окремого спеціалізованого батальйону OPFOR (далі оСпб) лейтенант ОСОБА_6 , командир 1 мр 214 оСпб старший лейтенант ОСОБА_7 надали пояснення, що 09 лютого 2024 року перед початком штурмових дій противник активно застосував удари артилерії та fpv-дронів, чим спричинив втрати особового складу та руйнування оборонних позицій. Візуальне спостереження за противником, що накопичився та висувається в бік переднього краю батальйонного району оборони (далі БРО) було обмежено внаслідок несприятливих погодних умов (густий туман та масивний снігопад), а повітряна розвідка за допомогою БпЛА була подавлена засобами РЕБ противника.

За результатами вивчення матеріалів службового розслідування судом не встановлено, що зазначені обставини були враховані комісією та оцінка діям позивача була надана з урахуванням таких.

Окрім цього суд зауважує, що в Акті службового розслідування зазначено, що командир 214 оСпб підполковник ОСОБА_8 не прийняв до уваги розвідувальні донесення щодо характеру дій противника та ймовірного напряму здійснення противником наступальних дій, не виконав ряд розпоряджень командира ОТУ «Соледар» щодо забезпечення одночасного несення бойового чергування на позиціях відділень на лінії зіткнення не менше 10 військовослужбовців. Також було встановлено, що на позиціях згідно додатка 2 форми 5.15 до підсумкового бойового донесення від 08 лютого 2024 року на позиціях відділень було від 2 до 5 військовослужбовців.

Наведене узгоджується з поясненнями позивача, який наголошував, що не забезпечення одночасного несення бойового чергування на позиціях відділень на лінії зіткнення не менше 10 військовослужбовців не залежало від його дій.

Додатково суд наголошує, що згідно Акта виключно позивач в ході відбиття штурмових дій противника 09 лютого 2024 року отримав підсилення в кількості загалом 25 військовослужбовців. Однак таке підсилення було отримано саме в ході відбиття штурмових дій, а не завчасно, з огляду на розвідувальні донесення.

Також суд акцентує увагу, що згідно Акта причинами та умовами, що сприяли втраті 09 лютого 2024 року позицій відділень в БРО 214 оСпб стало відсутність налагодженої системи управління бойовими діями батальйону, що виявилося у відсутності робочих карт з відображенням поточної обстановки командира батальйону та командирів підрозділів, відсутність у командирів підрозділів сигналів бойового управління та взаємодії, сигналів розпізнавання «свій чужий», відсутність постановки бойових завдань командирам підрозділів та іншим елементах бойового порядку, не доведення бойового наказу з боку командування батальйону на зміни в тактичній обстановці та в зоні бойових дій, відсутність дієвих рішень командира батальйону щодо застосування резервів для недопущення втрати позицій та їх подальшого відновлення.

Наведене, на переконання суду, спростовує висновок про допущення позивачем порушень абзаців 2, 3, 4, 5, 10 статті 11, статті 16, пункту 1.1 додатку 1 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року №605.

Позаяк за результатами вивчення Акта службового розслідування судом не виявлено фактів установлення під час такого фактів і докази, що свідчать про неналежний контроль з боку командира роти позивача за дотриманням дисципліни, порядку несення служби на позиціях та морально-психологічним станом особового складу, суд не приймає до уваги відповідні твердження відповідача.

Окрім цього суд уважає за необхідне зазначити таке.

Згідно частини 1 статті 101 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.

Стаття 102 названого Статуту передбачає перелік обов`язків командира батальйону (корабля 3 рангу).

Ані Акт, ані наказ «Про результати службового розслідування» від 20 лютого 2024 року №128дск, у тому числі в оскаржуваній частині, не містять інформації про те, яким чином на позивача поширюють свою дію статті 101 та 102 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Тим часом, Бойовий Статут механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року №605 не містить статей. Його складовими є розділи, які поділяються на пункти та підпункти, а також додатки та схеми.

При цьому, з огляду на характер бойових дій, яким надано правову оцінку оскаржуваною частиною наказу, суд приходить до висновку, що мова іде про підпункт 23 пункту 2.3 глави 2 «Оборонний бій».

Згідно цього підпункту після відбиття атаки противника командир батальйону (роти) негайно вживає заходів для відновлення управління, взаємодії, системи вогню, поновлення запасу ракет і боєприпасів, відтворення зруйнованих фортифікаційних споруд та інженерних загороджень, організовує ремонт (евакуацію) пошкодженого ОВТ, збір та евакуацію поранених і хворих.

Рота першого ешелону, яка понесла значні втрати, може виводитися в резерв, а оборону на передньому краї займає підрозділ другого ешелону (який проводив контратаку).

Про результати бою командир батальйону (роти) доповідає старшому командиру.

Підпунктом 28 пункту 2.4 названого Статуту врегульовано порядок виходу з бою та відходу. Згідно названого підпункту відхід батальйону (роти) здійснюється з метою виводу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для подальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках. Він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира і може бути вимушеним або навмисним.

При цьому під час службового розслідування установлено відсутності робочих карт з відображенням поточної обстановки командира батальйону та командирів підрозділів, а також відсутність постановки бойових завдань командирам підрозділів та іншим елементам бойового порядку.

Наведене, на переконання суду, спростовує твердження про допущення позивачем порушення вимог підпункту 23 пункту 2.3 та підпункту 28 пункту 2.4 Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року №605.

Окрім цього суд зауважує, що в оскаржуваному наказі (сторінка 6) зазначено про порушення позивачем статті 18 частини ІІ Бойового Статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина II (батальйон, рота), затвердженого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 грудня 2016 року №605. При цьому під час застосування дисциплінарного стягнення командир виходив з того, що позивач порушив саме статтю 23.

Відповідно до приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами розгляду справи суд уважає, що спірний наказ в оскаржуваній частині прийнятий без дотримання визначених у пунктах 3 та 6 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв.

У контексті оцінки решти доводів сторін слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши надані сторонами у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

З огляду на наведене, суд уважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Ураховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20 лютого 2024 року №128/дск «Про результати службового розслідування».

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

17.07.25