Справа № 646/1125/25
Суддя: Маньковська О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/69/2025 Справа № 646/1125/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року м. Харків

головуючого - судді Маньковської О.О.,

за участю секретаря Гришечко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданого адвокатом Казютою Дмитром Андрійовичем до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий ОСОБА_2 , в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 923 від 31.01.2025 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_3 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач працює на посаді лікаря ветеринарної медицини відділу прилаштування тварин та надання послуг населенню КП «Центр поводження з тваринами». Перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26.10.2022 року. В КП «Центр поводження з тваринами» 03.01.2025 року надійшло розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 № 26, відповідно до змісту якого, останнє зобов`язані здійснити сповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на обліку в КП «Центр поводження з тваринами», про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 та забезпечити їх прибуття 10.01.2025 року о 09.00 годині, з метою уточнення своїх облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходження медичного огляду, оформлення та внесення змін у військово-облікові документи, визначення призначення на особливий період та вирішення питання про призов на військову службу. У списку військовозобов`язаний, які перебувають на обліку в КП «Центр поводження з тваринами» та підлягали оповіщенню про виклик ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував й позивач, якого в цей же день було ознайомлено із вказаним розпорядженням та вручена повістка про виклик на 10.01.2025 року на 09.00 годину. Представник позивача вказав, що у зазначений в повістці день, позивач не зміг з`явитись до ОРТЦК, у зв`язку з хворобою. 10.01.2025 року позивач звернувся до медичного центру «ЕВВІВА», де йому було встановлено діагноз ГРВІ, хронічний назофарингіт, гострий бронхіт, хронічна варикозна хвороба нижніх кінцівок, що підтверджується відповідною довідкою та відкритий лікарняний листок. Надалі, стан здоров`я позивача не покращився, тому, 15.01.2025 року, останній звернувся до КНП «Міська поліклініка № 8», де йому відкриті листки непрацездатності. Повідомив про перебування на лікарняному своє керівництво, до якого одночасно звернувся із проханням довести до відома інформацію про лікарняний до відповідача. Роботодавець позивача, 13.01.2025 року, направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 лист про надання інформації, в якому зазначив, що Позивач не зміг з`явитись до відповідача у зазначений у повістці строк у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на підтвердження чого, додано копію листка непрацездатності № 28395132-1. Зазначений лист, 14.01.2025 року був отриманий відповідачем. 31.01.2025 року позивач з`явився до відповідача, після закінчення дії обставин, що унеможливлювали його явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 у час, зазначений у повістці та цього ж дня, незважаючи на наявність обставин, що підтверджують поважність його неявки, стосовно позивача було складно протокол та постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач та його представник вважають вказану постанову протиправною, вважають, що в діях позивача відсутній склад та подія адміністративного правопорушення.

У відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду зі ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що постановою № 923 від 31.01.2025 року, по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., за те, що він без поважних причин, не з`явився за викликом у строк, зазначений в отриманій ним повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою взяття на військовий облік (розпорядження № 26 від 03.01.2025 року про виклик до РТЦК на 09:00 годину 10.01.2025 року, яке одержав 03.01.2025 року, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22, абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим в особливий період, який настав в Україні з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014 року № 303/2014), вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Обгрунтованість постанови, підтверджує наявністю доказів, зокрема, повісткою, розпорядженням, наказом, протоколом. Крім того, представник відповідача заперечував поважність причин неявки позивача, а саме, його хворобу. Вказав, що надані з електронного кабінету ПФУ не містять часу надходження позивача 10.01.2025 року на лікуванні (часу звернення за наданням медичної допомоги з відповідними скаргами на стан здоров`я), та, з огляду на те, що отримана позивачем повістка містить час прибуття 09 годин 00 хвилин, відсутні дані стверджувати однозначно, що позивач знаходився на лікуванні у дату і час, коли він зобов`язаний був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з отриманою завчасно повісткою; даними з електронного кабінету ПФУ підтверджується, що відносно позивача було встановлено захворювання або травма загального характеру, тобто захворювання позивача не мало ургентного (невідкладного) характеру, отже, відсутні підстави стверджувати поважність характеру причин неприбуття позивача. Тобто, з огляду на те, що будучи завчасно повідомленим 03.01.2025 року про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 10.01.2025 року, позивач звернувся за наданням медичної допомоги, саме в дату, коли був зобов`язаний з`явитись у зв`язку з отриманою повісткою, є підстави стверджувати про відсутність поважної причини неприбуття позивача; повідомлення КП «Центр поводження з тваринами» 13.01.2025 року підтверджує, що у день явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 непрацездатними були чотири співробітники з семи військовозобов`язаних, дані яких були зазначені у розпорядженні № 26, що може свідчити лише про змову та вказує на зрив виконання отриманого розпорядження № 26. Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем невиконані вимоги п. 24 Порядку КМУ № 560, тому вважає постанову законною, а адміністративний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Позивачем та його представником надано відповідь на відзив, в якій заперечують проти відзиву відповідача в повному обсязі, при цьому зазначають, що після отримання правової допомоги звернувся до медичного закладу та отримав медичну документацію на підтвердження інформації наданої з електронного кабінету ПФУ, стосовно непрацездатності. Не надав виписки з медичної карти одразу, оскільки встановлений короткий строк для оскарження постанови відповідача, який би він міг пропустити при завчасному збиранні доказів. Таким чином, просив долучити до адміністративного позову на підтвердження своїх заперечень проти постанови відповідача, виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Міська поліклініка № 8» ХМР, відповідно до якої він хворів в період з 08.01.2025 року до 29.01.2025 року. Також, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_5 на адресу керівника КП «Центр поводження з тваринами» направлено розпорядження № 26 від 03.01.2025 року, про виклик ОСОБА_1 на 10.01.2025 року на 09 годину 00 хвилин, з метою уточнення своїх облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходження медичного огляду, оформлення та внесення змін у військово-облікові документи, визначення призначення на особливий період та вирішення питання про призов на військову службу. Про результати виконання розпорядження поінформувати до 14 січня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оповіщення осіб, які відсутні на робочому місці з поважних причин, провести на протязі трьох робочих днів з моменту виходу таких на роботу та забезпечити явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Про оповіщення таких осіб, доповісти окремо. Додаток: повістки (а.с. 17-18).

На виконання вказаного розпорядження, директором КН «Центр поводження з тваринами» видано Наказ № 3-АГ від 03.01.2025 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки», з яким позивач ознайомлений 03.01.2025 року та отримав повістку, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі наказу (а.с. 19-21, 22).

Як вбачається з довідки медичного центру «Еввіва», ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою 10.01.2025 року та йому встановлено діагноз: ГРВІ, хронічний назофарингіт, гострий бронхіт (а.с. 13).

Інспектором з кадрів КП «Центр поводження з тваринами», завірено довідку з електронного кабінету ПФУ, про те, що ОСОБА_1 10.01.2025 року по 14.01.2025 року перебував на лікарняному № 28395132-1, в період з 15.01.2025 по 20.01.2025 року лікарняний № 28536161-1 та, в період з 21.01.2025 по 24.01.2025 року, лікарняний № 28656849-1 із захворюванням або травмою загального характеру (а.с. 24-26).

Листом про надання інформації від 13.01.2025 року директором КП «Центр поводження з тваринами» доведено до відома ІНФОРМАЦІЯ_5 про неможливість з`явитись 10.01.2025 року, ОСОБА_1 через тимчасову непрацездатність та надано копію наказу про увільнення від роботи, копію наказу про скасування наказу про увільнення від роботи, дані з електронного кабінету ПФУ (а.с. 27,28). Вказаний лист отримано відповідачем 14.01.2025 року (а.с. 30).

Проте, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений протокол № 101 від 31.01.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та, постановою № 923 від 31.01.2025 року, останній притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

З протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності встановлено, що 31.01.2025 року о 17.00 годині по прибуттю ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_2 , у період дії правового режиму воєнного стану, який введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2024 (зі змінами), під час проведення загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 рку № 69/2022 (зі змінами) та дії особливого періоду, було встановлено факт порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідно до наданих громадянином та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_3 документів, було виявлено, що він не з`явився за викликом у строк, зазначений в Розпорядженні № 26 від 03.01.20258 року, яке було направлено ІНФОРМАЦІЯ_5 Комунального підприємства «Центр поводження з тваринами», за адресою: м. Харків, Аерокосмічний проспект, 356, корпус Ї, поверх 2, про виклик гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , для визначення призначення на особливий період, а саме на 09.00 годину 10.01.2025 року. Згідно Наказу № 3-АГ від 03.01.2025 року «Про оповіщення працівників щодо виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки» КП «Центр поводження з тваринами», наданим громадянином ОСОБА_1 , встановлено, що останній був оповіщений щодо виклику на 10.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 - належним чином. Своєю діяльністю, ОСОБА_1 в особливий період, який настав в Україні з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації (Указ від 17.03.2014року № 303/2014) та на сьогодні, порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копію постанови ОСОБА_1 отримав 31.01.2025 року (а.с. 33-34).

В протоколі про адміністративне правопорушення № 101 від 31.01.2025 року, ОСОБА_1 надав пояснення, що не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 10.01.2025 року по причині непрацездатності (лікарняного), який закінчився 24.01.2025 року. Роботодавцеві всі документи надано.

Крім того, особою, якою складений протокол до нього додано: наказ № 3-АГН про оповіщення щодо виклику, лікарняні листи- 3 шт., лист вих. № 27/0/26725 від 13.01.2025 року про надання інформації (а.с. 31-32).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Абзацом 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, фактично зводяться до того, що останній заперечує факт поважності причин неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 у визначений останнім дату і час, які судом оцінюються критично.

Так, пунктом 23 Постанови № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (далі Порядок), Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Положеннями пункту 24 Порядку визначено, У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Тож, як вбачається з листа КП «Центр поводження з тваринами» від 13.01.2025 року вих. № 27/0/267-25, керівником, у передбачений Порядком строк, проінформовано відповідача щодо перебування ОСОБА_1 на лікарняному та надано докази на підтвердження поважності причин неявки позивача до відповідача на 10.01.2025 року , що не заперечувалось стороною відповідача (а.с. 17, 32).

Заперечення сторони відповідача щодо відсутності часу на листі непрацездатності та можливості позивача з`явитись на визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом оцінюються критично, оскільки листки непрацездатності оформлюються відповідно до «Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності» в редакції від 01.11.2022 року та визначення відповідності оформлення вказаним нормам, до повноважень відповідача не належить.

Крім того, заперечення відповідача щодо перебування інших співробітників КП «Центр поводження з тваринами» на лікарняному не є предметом розгляду даної позовної заяви, тому судом дане питання не вирішується.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а зазначено, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 отримано повістку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте, у зв`язку з перебуванням на лікарняному, позивач не мав можливості прибути у визначені дату і час, при цьому, вжив необхідних заходів щодо своєчасного інформування відповідача, протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття, як зазначено у п. 24 Порядку, про поважність причин своєї неявки 10.01.2025 року, а саме, керівником КП «Центр поводження з тваринами» направлено листа поштовим зв`язком 13.01.2025 року з інформацією щодо неможливості прибуття ОСОБА_1 у визначений час з наданням доказів, зокрема, лікарняних листів, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При вирішенні адміністративного позову щодо оскарження дії суб`єкта владних повноважень суд у відповідності до положень ч.3 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийнято воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищенаведеного, вина ОСОБА_1 , яка полягала у порушенні вимог вимоги ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено неповноту розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, а оскаржувана постанова № 923, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 від 31.01.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., підлягає скасуванню постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Так, згідно частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно зі ст.30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом часу.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до позовної заяви надано наступні документи: копію Договору про надання правничої допомоги № 03-02/25/1 від 03.02.2025; ордер №1811902 від 10.02.2025 та № 1845995 від 11.03.2025; Додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги № 03-02/25/1 від 03.02.2025 року; копія чека на суму 7000 грн. та 70,00 грн.; Акт наданої правничої допомоги № 11-03/25 від 11.03.2025.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 03-02/25/1 від 03.02.2025 року, гонорар виконавця за даним дорученням обчислюється у фіксованому розмірі та становить 7000 грн. за консультацію клієнта, підготовку заяв по суті справи у суді першої інстанції.

Відповідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд враховує, що в даному випадку розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, а отже є визначеним.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову, враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Слід також враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Верховним Судом зазначено в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з тим, згідно Постанови Верховного суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, визначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на те, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про те, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідача на користь позивача у визначеному останнім розмірі є об`єктивними та пропорційними. Враховуючи усі обставини спірних правовідносин у їх сукупності, суд погоджується із заявленою відповідачем сумою витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 5, 19, 20, 159, 160, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , поданого адвокатом Казютою Дмитром Андрійовичем до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі- задовольнити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 923 від 31.01.2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя О.О.Маньковська