Справа № 460/31513/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/31513/22 пров. № А/857/6279/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за його позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне, Міністерства оборони України, Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення,

суддя(і) у І інстанції Поліщук О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 23 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22, що набрало законної сили, визнано протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне щодо надання клопотання від 05.10.2021 № 2097 до виконавчого комітету Рівненської міської ради без необхідних документів для виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформлене протоколом від 12.11.2021 № 524, щодо відмови ОСОБА_1 та членам його сім`ї у погодженні для надання постійного житла квартири АДРЕСА_1 , яке перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону.

Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями прийняти рішення щодо погодження ОСОБА_1 , який перебуває на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 Рівненського гарнізону, та членам його сім`ї у наданні постійного житла квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 задоволено заяву позивача про встановлення судового контролю та зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями подати до Рівненського окружного адміністративного суду у строк до 12.04.2024 звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 460/31513/22.

09.04.2024 на виконання ухвали суду від відповідача надійшов звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення від 28.02.2023 у справі №460/31513/22 відмовлено, а звіт Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 08.04.2024 про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22 визнано прийнятним.

У січні 2025 року ОСОБА_2 знову ж подав до суду першої інстанції заяву в порядку статті 382 КАС України, у якій просить зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями подати до Рівненського окружного адміністративного суду у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати та задовольнити його заяву. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що жодних дій відповідача на виконання рішення суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22 не здійснено, а тому наявне ухилення відповідачем від обов`язку, покладеного на нього судом. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, а тому просить встановити судовий контроль за його виконанням.

Відповідно до частини 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічна норма закріплена в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої, суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду .

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України , Робота та інші проти України, Варава та інші проти України», «ПМП Фея та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.

Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що суд наділений правом, під час прийняття постанови у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

Судом встановлено, що ухвалою від 12.03.2024 судом вже встановлювався відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення, а саме зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями подати до Рівненського окружного адміністративного суду у строк до 12.04.2024 звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2024, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення нового строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення від 28.02.2023 у справі №460/31513/22 було відмовлено, а звіт Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 08.04.2024, про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 460/31513/22 визнано прийнятним.

Таким чином апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що наведені позивачем у заяві від 18.01.2025 твердження щодо невиконання відповідачем рішення суду у справі №460/31513/22 жодним чином не спростовують висновку суду про прийнятність звіту Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 08.04.2024 та належне виконання останнім рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №460/31513/22 в повному обсязі.

Наведені скаржником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального закону.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи дане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі №460/31513/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді О. Б. Заверуха
В. Я. Качмар