Справа № 638/9240/25
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 638/9240/25
провадження № 2-а/631/31/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Трояновської Т. М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в якому просить скасувати постанову № 596, винесену 11 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова, постановленої 20 травня 2025 року під головуванням судді Латки І. П., матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності передано на розгляд за підсудністю до Нововодолазького районного суду Харківської області.

13 червня 2025 року за вхідним № 3356/23-вх. з Шевченківського районного суду міста Харкова надійшла адміністративна справа з єдиним унікальним № 638/9240/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року, відповідно до частини 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишено без руху.

Вищевказана ухвала суду 18 червня 2025 року за вихідним номером 638/9240/25/3164/2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення була направлена на адресу ОСОБА_1 , що була зазначена у позовній заяві.

25 червня 2025 року на виконання ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року надійшла заява ОСОБА_1 , що була зареєстрована за вхідним № ЕП-768/25, відповідно до якої останній просив суд повернути справу з єдиним унікальним № 638/9240/25 до Шевченківського районного суду міста Харкова за територіальною юрисдикцією.

Дана заява мотивована тим, що розгляд його позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності має розглядати саме Шевченківський районний суд міста Харкова, оскільки позивач за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично не проживає більше 20 років. На даний час ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_2 , у гуртожитку, як внутрішньо-переміщена особа.

Щодо недоліків, зазначених в ухвалі Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року позивач зазначив, що ним у позовній заяві було зазначено всі відомі йому дані про відповідача, іншою інформацією він не володіє. Щодо сплати судового збору позивач зазначив, що відповідно до статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від сплати судового збору він звільнений. Також у поданій заяві позивач надав обґрунтування щодо ціни позову. Крім того, у поданій заяві ОСОБА_1 підтвердив, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Дослідивши подану позовну заяву та долучені до неї документи, судом встановлено, що позивачем не в повній мірі усунуті недоліки позовної заяви, що були зазначені у ухвалі Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року.

Так, згідно ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, спосіб усунення недоліків позовної заяви полягав у наданні до суду позовної заяви в новій редакції із зазначенням повних відомостей про відповідача (поштовий індекс, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номері засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету), відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, власного письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також наданні копії позовної зави для відповідача із доданими до позовної заяви документи, завірених належним чином, а саме із зазначенням дати, прізвища та ініціалів того, хто завірив дані копії й сплати суму судового збору відповідно до встановленого розміру та направити на адресу суду документи, що підтверджують сплату судового збору або документ, який б підтверджував існування підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з поданої на усунення недоліків заяви, позивачем не було надано до суду позовної заяви в новій редакції із зазначенням повних відомостей про відповідача, із зазначенням відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, з власним письмового підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, до позовної заяви позивачем також не було надано її копії для відповідача із доданими до позовної заяви документами, завіреними належним чином, а саме із зазначенням дати, прізвища та ініціалів того, хто завірив дані копії.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Щодо надання доказів на підтвердження сплати судового збору позивач у поданій заяві зазначив, що відповідно до статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від сплати судового збору він звільнений.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судові витрати за приписами частин 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закону України «Про судовий збір»), стаття 3 якого визначає, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання фізичною особою/фізичною особою підприємцем до суду адміністративного позову немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Водночас положення статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлюють пільги сплати судового збору.

Так, відповідно до пункту 14 статті 5 Закону України «Про судовий збір», на який посилається позивач, як на підставу звільнення його від сплати судового збору, передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Приписи статті 12 Закону України від 08 липня 2011 року № 3671-VІ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначають оскарження рішень щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту. Так частина 1 даної статті передбачає, що рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Частина 2 статті 12 Закону України від 08 липня 2011 року № 3671-VІ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» урегульовує, що рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Отже, дана стаття передбачає право на звільнення від сплати судового збору лише за позовами (скаргами) про оскарження рішень щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, а саме: відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Водночас, предметом спору у даній справі є оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка не стосується рішення щодо статусу ОСОБА_1 як біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, а отже підстав передбачених діючим законодавством України для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання даного позову відповідно до пункту 14 статті 5 Закону України «Про судовий збір» не має.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що недоліки, які були підставою для залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в повній мірі не усунуті.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, судом було надано позивачу достатній строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року, але позивач вищевказані недоліки у повній мірі не усунув.

У пункті 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина 5 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 6 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги той факт, що вказані в ухвалі суду недоліки позивачем у повній мірі не усунуті, ніяких клопотань на адресу суду від позивача щодо надання додаткового часу на усунення всіх недоліків позовної заяви, не надходило, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повернути позивачу.

Вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд також виходить з приписів частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якими встановлено, що суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи вищевказану Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку із не усуненням недоліків, зазначених в ухвалі Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року.

Одночасно, суд вважає за необхідно роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку встановленому законом, що передбачено частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України з наданням обґрунтованого клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Щодо заявлено клопотання ОСОБА_1 про повернення справи з єдиним унікальним № 638/9240/25 за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності до Шевченківського районного суду міста Харкова за територіальною юрисдикцією, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Тобто, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова, постановленої 20 травня 2025 року під головуванням судді Латки І. П., матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності передано на розгляд за підсудністю до Нововодолазького районного суду Харківської області.

13 червня 2025 року за вхідним № 3356/23-вх. з Шевченківського районного суду міста Харкова надійшла адміністративна справа з єдиним унікальним № 638/9240/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зі змісту вищевказаної ухвали було встановлено, що підставою для передачі справи є те, що судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі було встановлено, що позивач при зверненні до суду з цим позовом визначив підсудність за своїм місцем проживання, зазначивши у позовній заяві адресу місця проживання: АДРЕСА_3 . Про визначення підсудності за місцем проживання позивача свідчить та обставина, що місцезнаходження відповідача є: АДРЕСА_4 , що належить до території Київського району міста Харкова. При цьому, до позовної заяви позивачем не долучено жодного доказу, який би підтверджував, що місце проживання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстровано у Шевченківському районі міста Харкова. Відповідно до відповіді № 1395665 від 20 травня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що ОСОБА_1 з 17 березня 2003 року зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , що, з урахуванням Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області» від 12 червня 2020 року № 725-р та пункту 3 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Нововодолазького районного суду Харківської області. Тому суд прийшов до переконання, що дану справу слід розглядати у Нововодолазькому районному суді Харківської області.

Водночас, відповідно до приписів статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються , тому адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

В даному випадку, беручи до уваги те, що справа була направлена до Нововодолазького районного суду Харківської області відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 20 травня 2025 року, яка в установленому законом порядку не була оскаржена до суду апеляційної інстанції, враховуючи приписи статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України, суд позбавлений можливості повернути справу з єдиним унікальним № 638/9240/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності до Шевченківського районного суду міста Харкова. Крім того, як вже зазначалось вище, у зв`язку із не усуненням в повному обсязі ОСОБА_1 недоліків, зазначених в ухвалі Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року, позовна заява підлягає поверненню позивачу, що не позбавляє останнього права повторно звернутись до адміністративного суду в порядку встановленому законом з наданням обґрунтованого клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, керуючись статтями 2, 6, 9, 169, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повернути позивачу.

У задоволенні клопотання позивача про повернення справи з єдиним унікальним № 638/9240/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності до Шевченківського районного суду міста Харкова відмовити.

Роз`яснити особі, позов якої повернуто, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку встановленому законом.

Копію даної ухвали направити позивачу по справі разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження такої ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду та з інших поважних причин.

Суддя Т. М. Трояновська