Справа № 260/5857/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2025 року м. Ужгород№ 260/5857/24
Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_3 , в якому з урахуванням заяви від 02.12.2024 просить:

1) визнати незаконним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , на військову службу під час мобілізації;

2) визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 ;

3) зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 виключити зі списків особового складу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 24 липня 2024 року позивача на підставі мобілізаційного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 було примусово направлено на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначив, що строкову військову службу, військову кафедру він не проходив, обмежено придатним не був визнаний. На момент мобілізації позивач був призовником, що підтверджується витягом з мобільного застосунку «Резерв+». Вказав, що призовний вік для взяття на військовий облік військовозобов`язаних починається з 25 років. При цьому на момент незаконної мобілізації позивачу було лише 23 повні роки, а тому він не підлягав призову як військовозобов`язаний, оскільки ще не досяг віку 25 років. В результаті незаконної мобілізації, яка була допущена щодо позивача, його було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_3 . З огляду на вказані обставини, позивач вважає протиправними оскаржувані накази та просить такі скасувати.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо позовних вимог заперечує у повному обсязі та вказує, що для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, згідно даних якого ОСОБА_1 на момент його призову на військову службу був військовозобов`язаним і таким, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Гр. ОСОБА_1 не повідомляв про наявність у нього права на відстрочку від мобілізації в особливий період чи інформації про його бронювання. Відповідно до даних реєстру гр. ОСОБА_1 після уточнення військово-облікових даних, визначення ступеня придатності до військової служби, був визнаний придатним до військової служби, та відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» його було призвано за наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.07.2024 р. № 586 під час мобілізації, на особливий період до лав Збройних Сил України і направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 . Звертає увагу, що позивач на підставі абз. 7 п. 1 ч. 5 ст. 37 «Про військовий обов`язок і військову службу», як громадянин України, який отримав спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу після закінчення закладів освіти, був знятий з військового обліку призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) у відповідному районному (міських) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, де він перебував на обліку. З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Зазначає, що солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 24 липня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині). Положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчать про те, що в певних випадках на військову службу можуть бути мобілізовані громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років. У зв`язку з тим, що позивач прибув до військової частини НОМЕР_3 з військовим квитком, підстав вважати, що він не набув статусу військовозобов`язаного не було.

28 листопада 2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає про безпідставність доводів, наведених у відзивах відповідачів. Звертає увагу, що на момент незаконної мобілізації позивач мав статус «призовник» та перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказане підтверджується військово-обліковим документом із Резерв+ від 17.07.2024 року. Отже, в ІНФОРМАЦІЯ_4 були відсутні правові підстави, згідно Закону Україну «Про військовий обов`язок і військову службу» і Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, ставити позивача на військовий облік та видавати йому військовий квиток. У свою чергу, незаконно виданий позивачу військовий квиток не може бути законною і легітимною підставою для військової частини НОМЕР_3 приймати які-небуть рішення й індивідуальні акти, у тому числі про зарахування позивача до списків особового складу.

Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог від 02.12.2024 в частині позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_3 виключити зі списків особового складу ОСОБА_1 ; повернуто без розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог від 02.12.2024 в частині позовної вимоги про визнання незаконним взяття на військовий облік військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі співвідповідача.

03 січня 2025 року представником позивача подано заяву про доповнення підстав позовної заяви, в якій вказав, що на момент постановки на облік ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач не був звільнений з поліції. Таким чином, дії ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо зарахування на військовий облік позивача є незаконним. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_8 своїми діями порушили п. 27 цього Порядку, щодо взяття на облік, без документів, без особистої явки позивача, під час процедури мобілізації в іншому ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки мобілізація позивача здійснювалась працівниками ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Ухвалою суду від 21 січня 2025 року зупинено провадження в адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/8434/24.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року поновлено провадження в даній справі.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до військово-облікового документу сформованого 17 липня 2024 року у застосунку «Резерв +» наявні відомості про перебування позивача на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 , категорія обліку «призовник».

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №2838 від 19.07.2024 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №586 від 23.07.2024 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» солдата ОСОБА_1 було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та направлено для проходження військової служби в складі військової частини НОМЕР_3 згідно поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №212 від 24.07.2024 солдата ОСОБА_1 з 24 липня 2024 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24 липня 2024 року № 152 о/с «По особову складу» позивача відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Частиною 2статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжений та триває на даний час.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які за рішенням комісії з питань взяття на військовий облік пройшли медичний огляд; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку;

2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Згідно позовної заяви позивач вказує, що на момент призову не досяг 25-річного віку, був призовником, а отже і не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд вказує наступне.

Відповідно до абзацу 2 п.п. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни чоловічої статі, які мають спеціальні звання (класні чини) та проходять службу в Національній поліції України, Державному бюро розслідувань, Службі судової охорони, Бюро економічної безпеки України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній кримінально-виконавчій службі України, Національному антикорупційному бюро України, органах прокуратури, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання.

Так, судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі №260/8434/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_12 про визнання дій протиправними; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_12 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних.

Згідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вказаного рішення судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 05 грудня 2023 року № 236 о/с позивача призначено оперуповноваженим відділу кримінальної поліції ГУ НП в Закарпатській області та присвоєно спеціальне звання рядовий поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24 липня 2024 року № 152 о/с «По особову складу» позивача відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Відтак, оскільки позивач мав спеціальне звання та на момент взяття на військовий облік перебував на службі в ГУ НП в Закарпатській області, то на нього поширювалися вимоги абзацу 2 п.п. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Вищевказане спростовує твердження представника позивача про те, що позивач не підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, з огляду на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки на момент такого взяття йому було 23 повних роки.

При цьому судом встановлено, що взяття позивача на військовий облік здійснено не у відповідності до вищенаведених норм законодавства, оскільки позивач взятий на військовий облік без проходження військово-лікарської комісії, що слугувало підставою для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_12 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних.

Отже, в межах адміністративної справи №260/8434/24 встановлено, що ОСОБА_1 підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних з огляду на вимоги абзацу 2 п.п. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Суд також враховує, що позивач перебуває на обліку військовозобов`язаних і на момент винесення рішення у даній справі.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

На військову службу під час мобілізації можуть бути призвані особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади.

Під час дії особливого періоду військова служба (дія контрактів) для військовослужбовців продовжується у порядку, визначеному частиною восьмою статті 23 цього Закону.

У разі оголошення демобілізації звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, здійснюється відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

З наведених положень вбачається, що у відповідача 1 з огляду на взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних, визначення ступеня придатності до військової служби, та відсутністю повідомлення позивачем про підстави для надання відстрочки чи інформації про його бронювання, були наявні підстави для призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, за наведених обставин, доводи позивача про те, що на момент призову він не досяг 25-річного віку, був призовником, а отже і не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, не знайшли свого підтвердження.

Позивач у позовній заяві визначив спосіб захисту свого права шляхом визнання протиправним та скасування наказу щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації №586 від 23.07.2024 року, тобто шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що оскаржуваний наказ в частині призову є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку - після мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд, має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19).

Перш ніж відмовити в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, суд з`ясовує: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом; чи передбачено законом ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Про цей правовий висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наказ про призов на військову службу під час мобілізації №586 від 23.07.2024 року як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Разом з цим, призов позивача на військову службу за мобілізацією не є взаємопов`язаним із діяннями командування військової частини НОМЕР_3 щодо зарахування позивача до списків частини.

Організацію і порядок обліку осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах визначено Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженою наказом Міністерства оборони від 15.09.2022 №280 (далі Інструкція № 280).

Відповідно до п.14 розділу ІІ Інструкції № 280 зарахування до списків військової частини прибулого особового складу проводиться наказом по стройовій частині, у день прибуття особового складу до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

На підставі поіменного списку командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ (по стройовій частині) №212 від 24.07.2024 про зарахування ОСОБА_1 з 24 липня 2024 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення та призначення на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Суд звертає уваги на приписи п.4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина 3 ст.24 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.

Згідно з п.225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Отже, після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням №1153/2008.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №212 від 24.07.2024 про зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 прийнято відповідно ч.2 ст.2 КАС України та підстави для його скасування відсутні.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної позовної вимоги, то відсутні підстави для задоволення і похідної позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_3 виключити позивача зі списків особового складу військової частини.

Так, Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23 сформував правовий висновок, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання військової частини прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби не відповідає суті порушеного права позивача, а задоволення цієї вимоги не призведе до поновлення такого права.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович