Справа № 320/17910/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року справа №320/17910/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Суть спору.

Представник позивача Браславського Віталія Васильовича звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 року до 26.08.2022 року у неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

-зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 , нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 26.08.2022 року у загальній сумі 197 586 грн. 45 коп., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 року ухвалено залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

21.04.2025 у Київський окружний адміністративний суд від представника відповідача, через підсистему ЄСІТС «Електронного суду», надійшло клопотання про залишення даного адміністративного позову без розгляду, у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії щодо нарахування і виплати різницю індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року до 26.08.2022 року залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_4 та на цей час позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому, як вказує сторона позивача, за період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2022 року, йому не була нарахована та виплачена «фіксована» сума індексації грошового забезпечення щомісяця, всупереч приписам пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Представник позивача звернувся до Відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити йому за період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2022 року індексацію грошового забезпечення в повному обсязі, а саме з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Листом від 11.11.2024 року відповідач надав копію довідки про виплату індексації грошового забезпечення позивача, з якої вбачається, що в період з 01 березня 2018 року по 26 серпня 2022 року, «фіксована» сума індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась. Таким чином, сторона позивача таку бездіяльність вважає протиправними, та такими, що порушують встановлене статтею 43 Конституції України право ОСОБА_1 на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Окрім цього, представник додає, що у березні 2018 року грошовий дохід позивача збільшився на 793,18 грн., порівняно з лютим 2018 року (16 793,10 15 999,92 = 793,18 грн). Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, тобто 4 463,15 - 793,18 = 3 669,97 грн. Отже, сума можливої індексації у березні 2018 року, становить 3 669,97 грн і, виходячи з цієї суми, різниця індексації з 01.03.2018 до 26.08.2022 на загальну суму 197 586,45 грн. Представник зазначила, що в разі якби індексація з березень 2018 року становила 3 669,97 грн, індексація за період з 01.03.2018 до 26.08.2022 становила б 197 586,45 грн. (3 669,97 грн. помножено на 53 місяці 26 днів (період 01.03.2018-26.08.2022). Таким чином, з огляду на наведене представник позивача просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Правова позиція відповідача.

13.05.2025 року (документ сформований в системі «Електронний суд) від уповноваженого представник Військової частини НОМЕР_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви.

Представник позивача просив суд поновити строк на подання даного відзиву на позовну заяву, в обґрунтування чого зазначив, що станом на день отримання ухвали суду від 16.04.2025 про відкриття спрощеного провадження, копія позовної заяви ОСОБА_1 по справі №320/17910/25 в підсистемі «Електронний суд» була відсутня, паперова копія позовної заяви з додатками на адресу військової частини НОМЕР_2 не надходила. У зв?язку з неможливістю належної підготовки та подання відзиву, 21.04.2025 відповідачем було подано суду заяву, у якій повідомлено про вказані вище обставини та заявлено клопотання щодо продовження відповідачу строку на подання відзиву. 07.05.2025 за вх. № 5459 засобами поштового зв?язку на адресу військової частини НОМЕР_4 надійшла копія позовної заяви, що підтверджується аркушем доведення до вхідного документа. Таким чином, оскільки станом на день завершення встановленого судом строку на подання відзиву у військової частини НОМЕР_4 копія позовної була відсутня, просив суд визнати поважними причини пропуску військовою частиною процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Суд вважає за можливе поновити строк на подання відзиву та приймає до уваги поданий письмовий відзив.

Так, сторона відповідача зазначила, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий 2018 складав 15 999,92 грн., а розмір грошового забезпечення за березень 2018 складав 16793,10 грн., що підтверджується Довідкою від 11.11.2024 № 264/692. Відтак, відповідач вказав, що різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року склала 16 793,10 - 15 999,92 = 793,18 грн., що є розміром підвищення доходу позивача в березні 2018 року. У свою чергу, право на індексацію у вигляді різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу позивач міг набути тільки у разі, якщо його грошові доходи зазнали знецінення, а саме якщо: індекс споживчих цін перевищив поріг 103%; грошове забезпечення не зазнало змін під час перевищення індексу споживчих цін; грошове забезпечення зменшилось внаслідок змін у законодавстві в даній галузі в порівнянні із індексом споживчих цін та середньою заробітною платою; якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. В інших випадках, а саме: коли розмір грошового забезпечення зростає, а індекс споживчих цін не перевищує поріг у 103%, права на індексацію-різницю не виникає. Враховуючи загальнодоступні дані щодо індексу споживчих цін, представник відповідача вважає, що військова частина НОМЕР_2 вірно застосувала положення Порядку № 1078, не нараховуючи додаткову індексацію позивачу, оскільки в той час як індекс інфляції залишався майже незмінним протягом спірного періоду, - грошове забезпечення ОСОБА_1 не зменшувалось, а тільки збільшувалось на його користь, що свідчить про те, що грошові доходи ОСОБА_1 не знецінювались та підстави для нарахування та виплати позивачу підвищеної індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 26.08.2022 відсутні, що, в свою чергу, виключає протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_2 у відносинах із позивачем. Окрім цього вказано, що військова частина НОМЕР_2 , діючи винятково відповідно до приписів Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку №1078, Постанови № 1013, Постанови № 704, враховуючи зміст статті 58 Конституції України, - не допустила протиправної бездіяльності, яка полягала у не врахуванні вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 26.08.2022, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 26.08.22 № 205 позивача з "26" серпня 2022 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю. Вислуга у Збройних Силах України становить: календарна - 26 років 01 місяць 28 днів, пільгова - 00 років 08 місяців 26 днів. Щомісячну фіксовану премію за особистий внесок у загальні результати служби за серпень 2022 року не виплачувати (дисциплінарне стягнення «пониження в посаді», накладене наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 23.08.2022 №195). Також виплачено надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років з "01" серпня по "07" серпня та з "23" серпня по "26" серпня 2022 року. Виплачено надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% до посадового окладу з "01" серпня по "07" серпня та з "23" серпня по "26" серпня 2022 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 не отримав.

Згідно з Довідки про виплату індексації грошового забезпечення від 11.11.2024 № 266/692, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_1 у період з березня 2018 року по серпень 2022 року здійснювалося нарахування грошового забезпечення, однак суми індексації впродовж значного періоду були відсутні або виплачувалися в мінімальному розмірі. Зокрема, у 2018 році індексація взагалі не проводилася (0,00 грн.), у 2019 році почала нараховуватись у розмірі 71,08 грн. з подальшим збільшенням; у 2020 2021 роках на рівні 200 400 грн., а у 2022 році зросла до 1 075,06 грн. Загальна сума нарахованої індексації за вказаний період склала 16 893,15 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Застосоване судом законодавство.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закон України № 2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини другої статті 5 Закону України № 1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).

До спірних правовідносин суд також застосовує положення пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі Порядок №1078), згідно з яким підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац восьмий пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Суд, при розгляді справи, в силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18.

Щодо нарахування та виплати позивачу різниці індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 18.07.2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзаців третього п`ятого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

У постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 Верховний Суд виснував, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.

Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абзаців третього, четвертого Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має остання право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 30.11.2023 у справі № 420/5384/23.

Як було встановлено судом, у 2018 році індексація ОСОБА_1 взагалі не проводилася (0,00 грн.), у 2019 році почала нараховуватись у розмірі 71,08 грн. з подальшим збільшенням; у 2020 2021 роках на рівні 200 400 грн., а у 2022 році зросла до 1 075,06 грн. Загальна сума нарахованої індексації за вказаний період склала 16 893,15 грн.

Суд зазначає, що з огляду на абзац четвертий пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу у березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, для застосування вищенаведених положень Порядку № 1078 та встановлення наявності/відсутності у позивача права на індексацію-різницю, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, суд повинен встановити:

- розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача у березні 2018 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу у березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення у березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення другого абзацу п`ятого пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Встановлено, що у березні 2018 року грошовий дохід ОСОБА_1 збільшився на 793,18 грн., порівняно з лютим 2018 року (16 793,10 15 999,92 = 793,18 грн).

Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22 зазначив, що відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078, сума індексації грошового забезпечення за березень 2018 року розраховується так: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 відсотків (1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4463,15 грн).

У зв?язку з цим, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078, сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, тобто: 4 463,15 грн - 793,18 грн = 3 669,97 грн.

Отже, сума можливої індексації у березні 2018 року становить 3 669,97 грн.

Зважаючи на викладене, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу індексацію-різницю в розмірі 3 669,97 грн. щомісячно, у період з 01.03.2018 до 18.07.2022.

Суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації-різниці в період з 01.03.2018 до 18.07.2022 є протиправною.

Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, суд звертає увагу на таке.

Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31.05.2021 у справі № 420/7110/19 зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд зауважує, що у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних сумах.

Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21.

З огляду на викладене, при вирішенні питання сум індексації-різниці, на які має право позивач, суд виходить з такого.

ОСОБА_1 просив нарахувати і виплатити йому різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 26.08.2022 року у загальній сумі 197 586 грн. 45 коп.

Проте, як зазначалось, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 ухвалено позовні вимоги за період з 19.07.2022 року до 26.08.2022 року залишити без розгляду на підставі ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд визнав обґрунтованими вимоги лише в частині періоду з 01.03.2018 по 18.07.2022 року.

Загальна тривалість зазначеного періоду становить 52 повних календарних місяці та 18 днів.

Враховуючи, що сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року становить 3 669,97 грн., розмір належної до нарахування різниці індексації грошового забезпечення визначається шляхом множення щомісячної суми індексації на тривалість періоду, а саме:

3 669,97 грн х 52 місяці = 190 838,44 грн.

Кількість днів у липні 31 день.

Тоді за 1 день індексації = 3 669,97 грн / 31 ? 118,39 грн.

За 18 днів: 18 ? 118,39 = 2 131,02 грн.

Загальна сума індексації за період з 01.03.2018 по 18.07.2022 становить: 190 838,44 грн + 2 131,02 грн = 192 969,46 грн.

Таким чином, 192 969,46 грн. підлягає нарахуванню позивачу як різниця індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату різниці індексації з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору, суд зазначає таке.

Вимога позивача щодо нарахування та виплати різниці індексації грошового забезпечення з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору є необґрунтованою та передчасною.

Суд, відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснює захист лише вже порушених прав, свобод чи інтересів, а не тих, порушення яких є лише ймовірним у майбутньому. Згідно з положеннями статей 73 77 Кодексу адміністративного судочинства України, доказуванню підлягають обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог або заперечень. Натомість суд не вправі виходити з припущень чи гіпотетичних сценаріїв.

У даному випадку ОСОБА_1 не надав жодного належного доказу, який би підтверджував факт утримання з нього 1,5% військового збору саме із суми індексації, яку він просить нарахувати. Відсутні будь-які розрахункові документи, довідки або інші офіційні підтвердження того, що зазначене утримання вже мало місце, а отже відсутнє саме порушення, на захист якого позивач звертається до суду.

У зв`язку з цим слід вважати, що вимога про одночасне відрахування військового збору заявлена на випередження, без фактичного порушення права позивача на момент розгляду справи, що не відповідає засадам адміністративного судочинства та має бути залишена без задоволення.

З приводу зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд вважає зазначити, що відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий захист може бути наданий лише у разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи, а не у випадках, коли таке порушення може відбутися у майбутньому.

ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача здійснити виплату щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, у зв`язку з майбутнім нарахуванням і виплатою суми індексації грошового забезпечення.

Однак на момент звернення до суду, як і на момент розгляду справи, факт утримання податку з доходів фізичних осіб з відповідної суми ще не настав, отже, не відбулося порушення права позивача на отримання відповідної компенсації.

Таким чином, відповідна вимога стосується ймовірного майбутнього порушення права позивача, що суперечить зазначеній правовій нормі. Вимога є передчасною і не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про компенсацію податку з доходів фізичних осіб є передчасною, не ґрунтується на факті порушення права на момент розгляду справи та не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду з відповідною вимогою після фактичного утримання податку з доходів фізичних осіб та відмови у його компенсації у встановленому порядку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити частково

Висновки суду щодо розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати по справі.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_6 , яке міститься у матеріалах справи.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 року по 18.07.2022 року у неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року до 18.07.2022 року у загальній сумі 192 969 (сто дев`яносто дві тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 46 коп. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.