Справа № 400/9228/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9228/24

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 17.02.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.04.2024 №83 про відмову у призначенні йому пенсії за віком, на підставі заяви від 25.03.2024; зобов`язання зарахувати до його загального страхового стажу період проходження військової служби з 24.06.1983 по 04.06.1985, періоди роботи з 23.03.1983 по 12.02.1996 - у колгоспі імені Кірова Нижньосірогозького району Херсонської області, з 13.02.1996 по 31.12.1998 - у фермерському господарстві «Калина» Нижньосірогозького району Херсонської області та призначити пенсію за віком на підставі заяви від 25.03.2024; зобов`язання подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 31 рік, який дає право на призначення такого виду пенсії. На думку позивача, не зарахування пенсійним органом до трудового стажу періоду військової служби з 24.06.1983 по 04.06.1985 та періодів роботи з 23.03.1983 по 12.02.1996 - у колгоспі імені Кірова Нижньосірогозького району Херсонської області, з 13.02.1996 по 31.12.1998 - у ФГ «Калина» Нижньосірогозького району Херсонської області, є порушенням його права на пенсію.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 01.04.2024 №83 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі заяви від 25.03.2024; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди проходження військової служби з 24.06.1983 по 04.06.1985, період роботи у Колгоспі імені Кірова Нижньосірогозького району Херсонської області з 23.03.1983 по 12.02.1996, період роботи з 13.02.1996 по 31.12.1998 у фермерському господарстві «Калина» Нижньосірогозького району Херсонської області; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.03.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, оскільки дії такого характеру можуть мати ознаки втручання у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду. Також, суд першої інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст.382 КАС України, оскільки позивачем доказово не доведено наміру відповідача на ухилення від виконання рішення суду у даній справі.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначає щодо правомірності рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу 31 рік. Крім того, на думку апелянта, не можливо зарахувати до страхового стажу період військової служби позивача, оскільки невизначеною є дата початку військової служби (у військовому квитку зазначено прибуття на службу до частини 26.06.1983, однак відсутня дата коли позивача було призвано на військову службу та направлено в частину). Також, управління вказує, що період роботи з 23.03.1983 по 05.02.1993 у колгоспі ім.Кірова Нижньосірогозького району Херсонської області не підлягає зарахуванню у зв`язку з відсутністю довідки про відпрацьовані трудодні за цей період, а також період з 13.02.1996 по 31.12.1998 у ФГ «Калина» - через відсутність документів про сплату внесків на соціальне страхування.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2024 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». /а.с.21 з.б.-22/

11.04.2024 ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області прийнято рішення №831, яким позивачу відмовлено у призначені пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 31 рік, оскільки стаж роботи позивача складає 19 років 8 місяців 28 днів. /а.с.26 з.б.-27/

Також, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу, пенсійним органом не зараховано періоди роботи згідно військового квитка НОМЕР_1 з 24.06.1983 по 04.06.1985, оскільки не зазначена дата початку військової служби; згідно трудової книжки від 04.02.1984 НОМЕР_2 з 23.03.1983 по 05.02.1993 - період роботи у колгоспі (необхідно підтвердити довідкою із зазначенням фактичного відпрацювання встановленої норми трудоднів за цей період), з 13.02.1996 по 31.12.1998 - час роботи у фермерському господарстві ФГ «Калина» (потрібно підтвердити документами про сплату внесків на соціальне страхування).

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

За змістом ч.1 ст. 26 Закону України №1058- IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійним органом зараховано загальний страховий стаж позивача 19 років 8 місяців 28 днів.

При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу, зокрема, період військової служби з 24.06.1983 по 04.06.1985, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 не зазначена дата початку військової служби.

Відповідно до пп.«в» абз.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, згідно з формою №6 «Обліково-послужної картки» до військового квитка НОМЕР_1 , у п.14 зазначено, що позивач призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 для відправки у військову частину 24.06.1983, у п.17 «Призначення та переміщення по службі», картки, зазначено що позивач прибув для проходження військової служби до військової частини 26.06.1983. /а.с.16 з.б.-17/

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 у період з 24.06.1983 по 04.06.1985 позивач проходив службу в рядах Радянської Армії. /а.с.13 з.б./

Таким чином, враховуючи, що зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами закону, а проходження позивачем військової служби з 24.06.1983 по 04.06.1985 підтверджується записами трудової книжки, тому вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Доводи управління з посиланням на не зазначення у військовому квитку дати проходження позивачем військової служби, не може бути підставою для відмови у зарахуванні такого періоду до його страхового стажу, оскільки здійснення у військовому квитку уповноваженою особою військового комісаріату запису з не зазначеням дати початку військової служби, не заперечує факт проходження позивачем служби, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Також, з розрахунку страхового стажу позивачки вбачається, що період роботи з 23.03.1983 по 05.02.1993 у колгоспі імені Кірова Нижньосірогозького району Херсонської області не зараховано пенсійним органом. В спірному рішенні та в апеляційній скарзі управління зазначає, що для зарахування вказаного періоду до трудового стажу, необхідно надати довідку із зазначенням випрацюваної встановленої норми трудоднів за цей період.

З цього приводу слід зазначити, що порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (надалі - Основні положення).

Відповідно до п.п.1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника - прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу - призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь - прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних положень).

Згідно із п. 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (п.8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №120/2366/21-а.

Згідно записів трудової книжки (№№1-6) 23.06.1983 позивач прийнятий в члени імені Кірова Нижньосірогозького району Херсонської області та 12.02.1996 вибув із членів колгоспу за власним бажанням. Водночас, розділ «трудова участь у громадському господарстві» містить записи щодо встановленого у колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис. /а.с.15/

З урахуванням наведеного, трудова книжка колгоспника, яка надавалась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, містила необхідні відомості для врахування відповідного страхового стажу позивача.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до трудового стажу позивача періоду його роботи з 13.02.1996 по 31.12.1998 у ФГ «Калина» Нижньосірогозького району Херсонської області, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб.

Як визначено у ч.1 ст.1 Закону України №1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено ст.20 Закону України №1058-IV.

Так, ч.1 ст.20 Закону України №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. (ч.2 ст.20 Закону України №1058-IV).

Згідно з ч.10 ст.20 Закону України №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 106 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

За аналізом наведених норм можна дійти висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17.

Відповідно до матеріалів справи факт роботи позивача у періоди 13.02.1996 по 31.12.1998 у ФГ «Калина» Нижньосірогозького району Херсонської області підтверджено записами трудової книжки (№№6-8) та не заперечується відповідачем. /а.с.14/

Таким чином, враховуючи, що відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, колегія суддів зазначає, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період 13.02.1996 по 31.12.1998, не є підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 01.04.2024 №83 та наявності підстав для його скасування.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв