Справа № 640/9469/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Київ № 640/9469/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788- XII, починаючи з 02.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах оскільки відповідно до п.2. ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За результатом розгляду його заяви від 17.11.2021 позивач отримав рішення №01 від 22.11.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову в призначенні пенсії в зв`язку з недостатністю пільгового стажу. Позивач не погоджується з таким рішенням пенсійного органу, що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-ІХ Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду, який набрав чинності 15.12.2022 (далі - Закон № 2825-1Х) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №640/9469/22, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Пановій Г.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.08.2023, справу №640/9469/22 прийнято до провадження судді Панової Г.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про продовження строку для подання відзиву.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що згідно з наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування страховий стаж позивача становить 36 років 6 місяців 23 дні. До стажу не зараховано період роботи з 20.11.1994 по 01.07.1995, оскільки відсутній підпис відповідальної особи та печатка підприємства при звільненні з роботи, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Для зарахування вищезазначеного періоду, позивачу потрібно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством на якому ОСОБА_1 працював на підставі первинних документів за час виконання роботи відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637. Також, відповідач зазначив про відсутність доказів про проведення атестації на відповідному робочому місці. Оскільки пільговий стаж позивача не підтверджено, відсутні підстави для призначення пенсії на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нe скористалося своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за Списком № 2 відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), та статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За результатом розгляду заяви позивача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.11.2021 за №01 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу в шкідливих та важких умовах праці.

Додатково зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 20.11.1994 по 01.07.1995 оскільки відсутній підпис відповідальної особи та печатка підприємства при звільненні з роботи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 17.08.1993 за №110.

Також, у рішенні зазначено про ненадання позивачем трудової книжки, оформленої належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві від 24.11.2021 № 2600-0211-8/186536 ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з пунктом б частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з тим, що позивач не надав до відповідача довідок, що уточнюють пільговий стаж роботи.

Позивач вважає дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними та звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-ХІІ за цим Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У силу пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Суд враховує, що вимогами для призначення пенсії чоловікам за віком з підстави, визначеної пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII), визначено: 1) досягнення віку 55 років; 2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 30 років; 3) наявність пільгового стажу роботи за списком №2 тривалістю щонайменше 12 років 6 місяців.

Аналогічні вимоги містяться також у пункті 2 частини другої статті 114 Закону №1058- IV у редакції Закону №2148-VIII.

Так, частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") (надалі - Закон №1058-IV) передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п.2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII.

Відповідно до положень п.16 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058- IV положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Частиною 1 статті 114 Закону України № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788- ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. №383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за №1451/11731) (далі по тексту Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Також, згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка, а також після 21.08.1992 року документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Як встановлено судом, пенсійним органом не зараховано позивачу до його пільгового стажу період роботи з 20.11.1994 по 01.07.1995, оскільки відсутній підпис відповідальної особи та печатка підприємства при звільненні з роботи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується та зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.08.1984 позивач:

- з 06.08.1984 по 13.09.1984 (1 місяць 8 днів) зарахований на роботу машиніста аміачних холодильних установок 4 розряду аміачного холодильного компресорного цеху Київського виробничого об`єднання Хімволокно;

- з 10.11.1984 по 20.11.1986 (2 роки 11 днів) проходив службу в рядах Радянської Армії;

- з 17.03.1987 по 12.07.1989 (2 роки 3 місяці 26 днів) прийнятий в 30 цех слюсар ремонтником холодильних установок 5 розряду Київського авіаційного виробничого об`єднання ім. 50-річчя Жовтня;

- з 04.08.1989 по 18.03.1990 (7 місяців 15 днів) прийнятий учнем шліфувальника механічного цеху Київського електротехнічного заводу у складі НВО реле і автоматики;

-з 19.03.1990 по 26.03.1993 (3 роки 8 днів) працював шліфувальником 2 розряду механічного цеху Київського електротехнічного заводу у складі НВО реле і автоматики;

- 29.03.1993 - 30.04.1993 (1 місяць 2 дні) працював слюсарем 5 розряду у фірмі СOAT ЛТД;

- з 01.06.1993 по 24.10.1994 (1 рік 4 місяці 24 дні) працював шліфувальником 2 розряду у механічного цеху Київського електротехнічного заводу у складі НВО реле і автоматики;

- з 20.11.1994 по 01.07.1995 (7 місяців 12 днів) працював на роботі на посаді різноробочого;

- з 05.07.1995 по 01.10.1995 (2 місяці 27 днів) працював на роботі на посаді різноробочого;

- з 05.12.1995 по 06.04.2011 (15 років 4 місяців 2 дні) працював слюсарем по обслуговуванню теплових мереж п`ятої групи в районі теплових мереж № 4 у Київських теплових мережах Державної акціонерної енергопостачальної компанії Київенерго;

- з 07.04.2011 по 31.03.2013 (1 рік 11 місяців 25 днів) був переведений на посаду слюсаря з обслуговування теплових мереж зайнятих на підземних трубопроводах катерах і канапах на ділянках до місць розмежування з абонентами 5 групи кваліфікації в тому ж підрозділі,

- з 01.04.2013 по 30.04.2018 (5 років 1 місяць) був переведений на посаду слюсаря з обслуговування теплових мереж зайнятого на підземних трубопроводах, камерах і каналах на ділянках до місць розмежування з абонентами 5 групи кваліфікації дільниці з експлуатації магістральних розподільних мережа УТІП № 1 району теплових мереж Стятошино з філіалу Теплові мережі Київенерго Публічного акціонерного товариства КИЇВЕНЕРГО;

- з 02.05.2018 по 17.11.2021 (3 роки 6 місяців 16 днів) був переведений на посаду слюсаря з обслуговування теплових мереж зайнятого на підземних трубопроводах, камерах і каналах на ділянках до місць розмежування з абонентами 5 групи кваліфікації дільниці з експлуатації теплових мереж № 1 району теплових мереж Святошино за переведенням з СВП Київські теплові мережі ПАТ КИЇВЕНЕРГО.

Записи трудової книжки ніким не оспорювались та недійсними не визнавались.

При цьому, записи у трудовій книжці №15, 16, 17, 18 (період роботи з 20.11.1994 по 01.07.1995) не містять підпису відповідальної особи та відсутні печатка підприємства.

Отже, не зарахування періоду роботи з 20.11.1994 по 01.07.1995 зумовлене виключно відсутністю відомостей (у формі довідки або запису у трудовій книжці) про організацію, яка видала трудову книжку.

Слід зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктом 2.3 якої установлено, що всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), проте не пізніше тижневого терміну, а при звільненні у день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Отже, відсутність печатки не може бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при обчисленні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що висновок відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи позивача з 20.11.1994 по 01.07.1995 включно є протиправним.

Щодо тверджень відповідача про ненадання позивачем доказів проведення атестації робочих місць, суд зазначає таке.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (надалі - Порядок № 442).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Аналіз норм Закону № 1788-ХII та Порядку № 442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-ХII є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 10.09.2013 (справа № 21-183a13).

Поруч з цим, відповідно до пункту 4.2 Порядку № 343 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювали вкорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось (п. 4.5 Порядку № 383).

До таких висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.12.2018 по справі №439/703/17.

Поруч з цим, при вирішенні питання щодо обов`язкової атестації робочих місць, робота на яких надає право на призначення пенсії на пільгових умовах необхідно, виходити з того, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-a від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власник на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункт б статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Суд звертає увагу, що на підтвердження спеціального стажу позивачем додатково надані наступні документи:

копія архівної довідки АТ К.ЕНЕРГО (про перейменування) від 09.09.2021 № 42АУ/020/212;

копія наказу про прийом на роботу 1783к від 05.12.1995;

копія наказу філіалу Теплові мережі Київенерго Публічного акціонерного товариства КИЇВЕНЕРГО від 01.04.2013 № 1315-П Про переведення працівника;

копія наказу Структурного відокремленого підрозділу Київській теплові мережі Публічного акціонерного товариства КИЇВЕНЕРГО від 01.04.2013 № 2934-К Про переведення працівника;

копія наказу Структурного відокремленого підрозділу Київській теплові мережі Публічного акціонерного товариства КИЇВЕНЕРГО від 01.04.2013 № 212 Про пільги та компенсації за шкідливі умови праці;

копія переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких з результатами діючих атестації за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно зі Списком № 2 від 01.04.2013;

копія наказу Акціонерної енергопостачальної компанії КИЇВЕНЕРГО від 27.01.2010 № 29 Про атестацію робочих місць за умовами праці;

копія переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких з результатами діючих атестації за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно зі Списком № 2 від 15.01.2010;

копія карти умов праці від 2009 року;

копія наказу Акціонерної енергопостачальної компанії КИЇВЕНЕРГО від 12.07.2005 № 144 Про атестацію робочих місць за умовами праці;

копія переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких за результатами діючих атестації за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно зі Списком № 2 від 10.17.2005; копія карти умов праці від 2004 р.;

копія наказу Акціонерного енергопостачальної компанії КИЇВЕНЕРГО від 21.10.2003 №215 Про атестацію робочих місць за умовами праці;

копія переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких за результатами діючих атестації за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно зі Списком № 2 від 25.10.2003;

копія наказу Акціонерної енергопостачальної компанії КИЇВЕНЕРГО від 15.03.2002 № 51 Про атестацію робочих місць за умовами праці;

копія переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких за результатами діючих атестації за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно зі Списком № 2 від 2002; копія карти умов праці за 1999 рік;

копія наказу Державного акціонерного енергопостачальної компанії КИЇВЕНЕРГО № 23 від 13.02.1996 Про пільги за шкідливі умови праці;

копія переліку робочих місць, професій і посад, працівникам яких за результатами діючих атестації за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно зі Списком № 2 від 13.02.1996; копія карти умов праці за 1993 рік.

Враховуючи наведене, позивачем надані необхідні письмові докази, які підтверджують його право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ та пункту 2 частини другої статті 114 Закону №105 8-IV.

При цьому, відповідно до записів у трудовій книжці загальний страховий стаж позивача складає 36 років 6 місяці 23 дні, з яких спеціальний стаж становить 25 років 11 місяців 13 днів (з 05.12.1995 по 06.04.2011, з 07.04.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 30.04.2018, з 02.05.2018 по 17.11.2021).

З огляду на наведене, суд доходить висновку про безпідставне неврахування відповідачем до пільгового стажу періодів роботи позивача з 05.12.1995 по 06.04.2011, з 07.04.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 30.04.2018, з 02.05.2018 по 17.11.2021.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.11.2021 за № 01.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 02 вересня 2021 року, суд зазначає таке.

Статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсій та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

До компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсій, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2).

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

З огляду на викладене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до частковому задоволенню.

За правилами частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується відомостям квитанції наявної в матеріалах справи.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог а також ту обставину, що вимоги позивача носять немайновий характер та не надається за можливе встановити розмір задоволених вимог до розміру судового збору, суд дійшов висновку, що сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22.11.2021 №01 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині цього рішення суду.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (код ЄДРПОУ - 40329345, місцезнаходження: 58000, м. Чернівці, Центральна площа, буд. 3) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.