Справа № 380/16322/24
Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 рокусправа № 380/16322/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Чернігівській області), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії №46 від 28.06.2024 (органом ПФУ помилково вказано « 2023» замість « 2024»);

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 до 31.03.2024 на посаді молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.06.2024 згідно з заявою за №4483 від 19.06.2024 на підставі ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, визначеній п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020) у зв`язку з досягненням пенсійного віку 50 років за наявності страхового стажу більше 20 років, у тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 19.06.2024 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з досягненням пенсійного віку 50 років, за наявності страхового стажу більше 20 років, у тому числі пільгового стажу за Списком №2 більше 10 років, та зарахування стажу в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період роботи з 01.03.2002 до моменту звернення. З урахуванням принципу екстериторіальності заяву розглянув відповідач-2 та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії. Підставою для прийняття такого рішення слугувало недосягнення позивачкою пенсійного віку. Наголошує, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня» з 01.03.2002 до 04.11.2004 та з 15.03.2023 до 24.05.2024. Вважає, що акт індивідуальної дії прийнято відповідачем-2 без урахування рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, тому є протиправним та таким, що порушує її право на належний соціальний захист, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 05.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

21.08.2024 ГУ ПФУ у Львівській області подало відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачкою обставин та правових підстав позову. Констатує, що за принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуло ГУ ПФУ в Чернігівській області. За результатом розгляду поданих документів відповідач-2 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Станом на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивачка досягла 50-річного віку, її страховий стаж становить 33 роки 07 місяців 12 днів, пільговий стаж за Списком №2 з урахуванням ст. 60 Закону №1788-XII 36 років 07 місяць 18 днів. Покликаючись на приписи п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, зазначає, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам після досягнення 55 років. Тому питання про призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах може вирішуватися після досягнення нею вказаного віку та за наявності необхідного страхового стажу та стажу на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. Вважає безпідставним покликання позивачки на рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, так як норми п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на час розгляду заяви позивачки є чинними (не визнанні неконституційними та не скасовані). З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

19.09.2024 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначає, що позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області розглянуло заяву та прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачкою необхідного пенсійного віку. Стверджує, що необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV є досягнення 55-річного віку. Зважаючи на те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 виповнилося 50 років, то підстави для призначення пільгової пенсії відсутні. Крім того акцентує увагу на тому, що Закон №1058-IV передбачає можливість зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періоди роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01.01.2004. З огляду на це, просить відмовити у задоволенні позову.

Представниця позивачки не погоджуючись із викладеними у відзивах на позовну заяву відповідача-1 та відповідача-2 запереченнями подала відповіді на відзиви від 23.08.2024 та від 09.09.2024, у яких виклала свої міркування та аргументи щодо наведених відповідачами запереченнями та мотиви їх відхилення. Акцентує на тому, що на час виникнення спірних правовідносин щодо призначення позивачці пенсії на пільгових умовах існувала колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих нормативно-правових актів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Така колізія порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, як найбільш сприятливі для особи. Покликаючись на правові позиції, сформовані Верховним Судом, стверджує, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших формальних документів (довідок, наказів). Відтак, відмовляючи позивачці у призначенні пільгової пенсії, відповідачі діяли необґрунтовано.

Звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Проте відповідач-2 зарахував страховий стаж у подвійному розмірі лише за період роботи позивачки в інфекційній лікарні з 01.03.2002 до 31.12.2003, а за період роботи з 01.01.2004 до 31.03.2024 - в одинарному розмірі. Констатує, що до страхового стажу позивачки за період з 01.01.2004 по 31.03.2024 необхідно додатково зарахувати 20 років 3 місяці. Відтак, на переконання представниці позивачки, страховий стаж ОСОБА_1 станом на 31.03.2024 становить 53 роки 8 місяців 12 днів, а доводи та аргументи, викладені у відзивах відповідача-1 та відповідача-2, не спростовують заявлені позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (прізвище до одруження ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою, виданою Вищим професійним училищем №20 м. Львова ОСОБА_3 навчалася у СПТУ №20 м. Львова з 01.09.1988 до 28.06.1991 та їй присвоєно кваліфікацію «слюсар механоскладальних робіт, контролер верстатних та слюсарних робіт» (диплом НОМЕР_2 ).

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 , позивачка має такий трудовий стаж:

16.12.1991 прийнята у складальний цех ученицею слюсаря механоскладальних робіт по збірці коліс Львівського мотозаводу;

01.09.1992 переведена слюсарем механоскладальних робіт по збірці коліс Львівського мотозаводу;

29.08.1995 звільнена за власним бажанням;

01.03.2002 зарахована на посаду молодшої медсестри буфетчиці 5-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львова (наказ 21-к від 01.03.2002);

01.10.2008 найменування лікарні змінено на Комунальний заклад Львівської обласної ради Львівська обласна клінічна лікарня наказом ЛОДА від 29.09.2008 №904;

01.11.2018 найменування лікарні змінено на Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» наказом №95 від 01.11.2018;

01.03.2023 переведена на 0,5 ставки молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (наказ №57-к від 27.02.2023);

15.03.2023 переведена на 1,0 ставки молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (наказ №70-к від 15.03.2023).

Довідкою Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (КНП ЛОР «ЛОІКЛ») від 18.06.2024 №407 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працює в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» на посаді молодшої медсестри буфетчиці 5-го відділення з 01.03.2002 (наказ про прийняття на роботу №21-к від 01.03.2002), з 01.03.2023 переведена на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення (наказ про перевід №57-к від 27.02.2023) по даний час.

За період роботи в установі у відпустках без збереження заробітної плати та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку не перебувала.

Крім того, в довідці зазначено, що згідно класифікатора посад, посада молодшої медсестри буфетчиці (санітарки буфетчиці) відноситься до молодшого медичного персоналу. Згідно з Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1110-1V від 10.07.2003 стаж роботи зараховується у подвійному розмірі.

За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №411 від 19.06.2024, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» за період з 01.03.2002 по 28.02.2023, безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за посадою молодшої медсестри буфетниці (санітарки буфетниці) 5-го відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділом 24-а, п.-2 а, код КП 2230.2, підстава постанова КМУ № 461 від 24.06.2016р., 21р. 0 міс. 0 дн., і за період з 15.03.2023 по 24.05.2024 безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за професією, посадою молодшої медсестри з догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділ 24-а, п.-2 а, код КП 2230.2, підстава постанова КМУ №461 від 24.06.2016 1 р. 2 міс. 9 дн.

Підстава для видачі: наказ про прийом на роботу № 21-к від 01.03.2002, наказ про перевід № 70-к від 15.03.2023. Наказ на атестацію № 29 від 26.12.1996; №38 від 10.12.2001; № 33 від 05.11.2004; № 140 від 24.11.2009; № 102 від 10.12.2014; № 140 від 10.12.2019. Характер та умови праці докорінно не змінювались з 1996 року (з 1-ї атестації).

19.06.2024 позивачка після досягнення 50-річного віку звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням стажу в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01.03.2002.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області №46 від 28.06.2024 (помилково зазначено 2023) відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

За змістом рішення: «відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на роботах з шкідливими умовами праці за Списком №2. Страховий стаж заявниці становить 30 років 5 місяців 12 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 36 років 7 місяць 18 днів (з урахуванням ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

За доданими документами до пільгового стажу по Списку №2 не зараховано періоди роботи з 01.03.2002 до 04.11.2004 та з 15.03.2023 до 24.05.2024 згідно з довідкою від 19.06.2024 № 411, виданою Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», оскільки посада «молодша медсестра буфетниця» відсутня в наказі на атестацію від 10.12.2001 №38, посада «молодша медсестра з догляду за хворими (санітарка) 1-го дитячого відділення» відсутня в наказі на атестацію від 10.12.2019 № 140».

Позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років.

Вважаючи рішення відповідача-2 протиправним, позивачка пред`явила цей позов.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV унормовано, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Згідно з п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, ст. 13, ч.2 ст.14, п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 передбачено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ.

З огляду на це, Закон №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин існувала колізія між нормами Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, з одного боку, та Закону №1058-ІV з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих нормативно-правових актів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Оскільки норми зазначених законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

За змістом ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам розглянутої справи №360/3611/20.

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду зразкової справи.

Оскільки ключовим для вирішення цієї справи є питання, норми якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи №360/3611/20, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки щодо застосування положень ст. 13 Закону № 1788-ХІІ під час призначення їй пенсії.

Зі змісту приписів ст. 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, вбачається, що необхідними умовами для призначення особі пенсії є досягнення пенсійного віку (50 років), наявність страхового (20 років) та пільгового (10 років) стажу.

В оскаржуваному акті індивідуальної дії відповідач-2 констатує, що страховий стаж заявниці становить 30 років 5 місяців 12 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком №2 - 36 років 7 місяць 18 днів.

Відтак, матеріалами справи підтверджується та відповідачами не заперечується, що на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії вона досягла 50-річного віку, її страховий стаж становить понад 20 років, пільговий стаж за Списком №2 понад 10 років.

Оскільки у спірній ситуації позивачкою дотримано всі умови, визначені п. «б» ст. 13 Закону №1788-XII (у редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII), вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Строк призначення пенсії унормований ст. 45 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі спливом тримісячного строку після досягнення 50-річного віку, пенсія підлягає призначенню з 19.06.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пп. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Оцінюючи рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недосягнення пенсійного віку, суд дійшов висновку, що воно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та порушує право позивачки на отримання пенсії за віком на пільгових умовах. Тому таке рішення суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення, яке є актом індивідуальної дії, а для прийняття рішення на користь позивачки дотримано всі умови, визначені законом, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 призначити з 19.06.2024 пенсію за віком на пільгових умовах у порядку п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII із застосуванням вікового цензу у 50 років.

Щодо позовної вимоги про зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 01.01.2004 до 31.03.2024 на посаді молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», суд звертає увагу на таке.

За змістом приписів ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

З аналізу приписів ст. 13 Закону № 1788-XII, ст. 114 Закону № 1058-ІV суд висновує, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, передбаченої Списком №2 (у даному випадку), та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах і досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - порядок №637).

Згідно з п. 1 порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 порядку №637 регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - порядок №383), передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 порядку №383 унормовано, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Цей висновок кореспондується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №439/1148/17.

За змістом п. 1.1 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з абз. 1, 3 п. 2.14 інструкції №58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до відділення» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Відповідно до абз. 4, 5 п. 2.14 інструкції №58 якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Як вбачається з оскаржуваного рішення від 28.06.2024 №46, відповідач не зарахував до пільгового стажу періоди роботи з 01.03.2002 до 04.11.2004 та з 15.03.2023 до 24.05.2024 згідно з довідкою від 19.06.2024 №411. Підставою для незарахування цих періодів слугувало відсутність посад «молодша медсестра буфетниця» в наказі про атестацію від 10.12.2001 №8 та «молодша медсестра з догляду за хворими (санітарка) 1-го відділення» у наказі на атестацію від 10.12.2019 №140.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивачка в межах спірного періоду працювала:

з 01.03.2002 до 28.02.2023 - на посаді молодшої медсестри буфетчиці 5-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львова;

з 01.03.2023 до 14.03.2023 - на посаді молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня (0,5 ставки);

з 15.03.2023 дотепер на посаді молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня (1,0 ставки).

Зазначені записи та відмітки у трудовій книжці позивача виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печаткою роботодавця.

Довідкою Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (КНП ЛОР «ЛОІКЛ») від 18.06.2024 №407 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працює в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» на посаді молодшої медсестри буфетчиці 5-го відділення з 01.03.2002 (наказ про прийняття на роботу №21-к від 01.03.2002), з 01.03.2023 переведена на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення (наказ про перевід №57-к від 27.02.2023) по даний час.

Крім того, в довідці зазначено, що згідно класифікатора посад, посада молодшої медсестри буфетчиці (санітарки буфетчиці) відноситься до молодшого медичного персоналу.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 411 від 19.06.2024, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» за період з 01.03.2002 по 28.02.2023, безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за посадою молодшої медсестри буфетниці (санітарки буфетниці) 5-го відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділом 24-а, п.-2 а, код КП 2230.2, підстава постанова КМУ № 461 від 24.06.2016р., 21р. 0 міс. 0 дн., і за період з 15.03.2023 по 24.05.2024 безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за професією, посадою молодшої медсестри з догляду за хворими (санітарки) 1-го дитячого відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділ 24-а, п.-2 а, код КП 2230.2, підстава постанова КМУ №461 від 24.06.2016 1р. 2 міс. 9 дн.

Підстава для видачі: наказ про прийом на роботу № 21-к від 01.03.2002, наказ про перевід № 70-к від 15.03.2023. Наказ на атестацію № 29 від 26.12.1996; №38 від 10.12.2001; № 33 від 05.11.2004; № 140 від 24.11.2009; № 102 від 10.12.2014; № 140 від 10.12.2019. Характер та умови праці докорінно не змінювались з 1996 року (з 1-ї атестації).

Суд зазначає, що виконувана позивачкою робота передбачена в Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, розділ XXIV «Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення», 226000175б робітники, які безпосередньо обслуговують хворих, а) у туберкульозних інфекційних установах, відділеннях, кабінетах, 2260000а - молодший медичний персонал, 467 - молодші медичні сестри по догляду за хворими, зайнята рентгенівських відділеннях (кабінетах).

Крім того, виконувана позивачкою робота передбачена в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, розділ XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога», підрозділ 24а, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих, у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, молодші спеціалісти з медичною освітою, підрозділ 24-к, У рентгенівських відділеннях (кабінетах), молодші медичні сестри з догляду за хворими.

Суд звертає увагу, що відповідно до розділу XXIV Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право па пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, які безпосередньо обслуговують хворих: у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині.

Згідно з Національним класифікатором професій ДК 003:2010 (на зміну ДК 003:2005), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, окремі професійні назви робіт у КП записано з використанням дужок. У дужках, відповідно до прийнятої структури КП, може визначатися, зокрема, споріднена (однотипна) професійна назва роботи, яка може застосовуватися окремо в межах даної класифікаційної групи, наприклад, в тому числі, молодша медична сестра (санітарка, санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.).

За кодом КП 2230.2 визначено професійна назва роботи медичні сестри та акушери.

За кодом КП 5132 передбачено найменування посади «Молодша медична сестра (молодший медичний брат)», які є тотожними найменування «Санітарка, санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця, санітар, санітар-прибиральник, санітар-буфетник та ін.».

Також суд зазначає, що у довідці №411 від 19.06.2024 є покликання на накази на атестацію №29 від 26.12.1996; №38 від 10.12.2001; № 33 від 05.11.2004; № 140 від 24.11.2009; № 102 від 10.12.2014; № 140 від 10.12.2019 «Про затвердження даних атестації робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільги і компенсації, зокрема пільгове пенсійне забезпечення».

Крім того, як вбачається з довідки від 18.06.2024 №407 «…згідно класифікатора посад посада молодшої медсестри буфетчиці (санітарки буфетчиці) відноситься до молодшого медичного персоналу».

Ці довідки лише додаткового підтверджують, що позивачка у спірні періоди працювала на роботах, передбачених Списком №2.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що посади «молодша медсестра буфетниця» та «молодша медсестра з догляду за хворими (санітарка)» відносяться до посад за Списком №2, що дає право на отримання пільгової пенсії.

Таким чином, покликання відповідача-2 на неможливість зарахування до пільгового стажу періоди роботи з 01.03.2002 до 04.11.2004 та з 15.03.2023 до 23.05.2024 у зв`язку з відсутністю посад «молодша медсестра буфетниця» в наказі про атестацію від 10.12.2001 №8 та «молодша медсестра з догляду за хворими (санітарка) 1-го відділення» у наказі на атестацію від 10.12.2019 №140, суд вважає безпідставними. Зазначені обставини не є підставою для безумовної відмови у зарахуванні цих періодів до пільгового стажу.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, згідно з якою непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд також враховує постанову Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а в якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Суд наголошує, що лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, зважаючи на наведене нормативне регулювання, а також з урахуванням підтвердження спірних періодів записами трудової книжки, суд дійшов висновку про безпідставність незарахування до пільгового стажу періодів роботи на посаді молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») з 01.03.2002 по 04.11.2004 та з 15.03.2023 по 24.05.2024.

Щодо зарахування страхового стажу у подвійному розмірі, суд зазначає таке.

Відповідно до Закону України від 10.07.2003 №1110-IV «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Стаття 60 Закону №1788-XII встановлює пільги по обчисленню стажу (зарахування стажу роботи у подвійному розмірі) в деяких медичних закладах, а саме:

- лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я;

- у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД;

- в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я;

- у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я;

- у психіатричних закладах охорони здоров`я/закладах з надання психіатричної допомоги.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 №385, зокрема, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, до яких віднесено інфекційні лікарні.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 № 514 затверджено «Перелік закладів охорони здоров`я», в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1.3. Лікарняні: Інфекційна лікарня (у тому числі, дитяча).

Отже, Інфекційна лікарня належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим з інфекційними хворобами, а тому робота у такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.

Приписами п. 6 Прикінцеві положення Закону №1058-IV унормовано, що положення Закону України №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, Закон №1058-IV не передбачає обмежень щодо застосування ст. 60 Закону №1788-XII під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною до сьогодні.

Положення ст. 24 Закону №1058-IV також не скасовують та не зупиняють дію ст. 60 Закону №1788-XII.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм ст. 24 Закону №1058-IV та ст.60 Закону №1788-XII викладена в постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.

Таким чином, робота в інфекційній лікарні на посадах молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими дає право на зарахування стажу роботи у цьому закладі у подвійному розмірі.

Суд не враховує доводи відповідача-2 щодо неможливості зарахування стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004, зважаючи на відсутність нормативного закріплення законом.

Приписами п. 4 ст. 24 Закону №1058-IV унормовано, що періоди трудової діяльності до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Крім того, редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а ст. 24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.

Цей висновок корелюється з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.

У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

Суд установив, що відповідачем-2 зараховано страховий стаж за період роботи з 01.03.2002 до 31.12.2003 у подвійному розмірі, а з 01.01.2004 до 31.03.2024 - в одинарному, що підтверджується відомостями розрахунку стажу Форми ПС-право.

У позовній заяві позивачка просить зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 до 31.03.2024.

З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідній записів у ній від 19.06.2024 №411 вбачається, що за періоди з 01.03.2002 по 28.02.2023 та з 15.03.2023 по 24.05.2024 ОСОБА_1 повний робочий день безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, що дає їй право на зарахування страхового стажу за ці періоди у подвійному розмірі.

За період з 01.03.2023 до 14.03.2023 позивачка працювала молодшою медсестрою з догляду за хворими 5-го відділення на 0,5 ставки, що підтверджується записами №7, №8 трудової книжки НОМЕР_3 .

Відтак, вимога щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.03.2023 до 14.03.2023 у подвійному розмірі задоволенню не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною 2 ст. 9 КАС України регламентовано, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №757/30991/18-а сформульовано правовий висновок, відповідно до якого вихід за межі позовних вимог можливий за таких умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який він просить; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на встановлене право позивачки на зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.03.2002 до 28.02.2023 та з 15.03.2023 до 24.05.2024 на посаді молодшої медсестри буфетчиці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»), а також зважаючи на той факт, що відповідачем-2 зараховано страховий стаж за період роботи з 01.03.2002 до 31.12.2003 у подвійному розмірі, суд уважає за доцільне вийти за межі заявлених позовних вимог та захистити її порушене право у спосіб зобов`язання відповідача-2 зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 до 28.02.2023 та з 15.03.2023 до 24.05.2024 у подвійному розмірі відповідно до Закону №1110-IV та ст. 60 Закону №1788-ХІІ.

Стосовно вимоги зобов`язального характеру, адресованої відповідачу-1, суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - порядок №22-1).

Відповідно до п. 1.1 розділу І порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Зі змісту п. 4.2 розділу IV порядку №22-1 вбачається, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Суд установив, що у межах спірних правовідносин заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Тому дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії повинен вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що прийняв рішення - ГУ ПФУ у Чернігівській області.

Наведена правова позиція корелюється з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 18.09.2024 у справі №240/6201/23.

ГУ ПФУ у Львівській області не розглядало заяву позивачки, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні підстави для покладання на нього обов`язку щодо призначення пенсії.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги в частині покладення на ГУ ПФУ у Львівській області зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 до 31.03.2024 та призначити позивачці з 19.06.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст.13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», із застосуванням показника вікового цензу у 50 років, задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачка в прохальній частині позовної заяви просить суд зобов`язати відповідача «виплачувати» пенсію за віком, проте така вимога покликана забезпечити спірне право на майбутнє, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, яке полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не у захисті можливого порушення такого права в майбутньому. Отже підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог суд не вбачає.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його діянь (дій чи бездіяльності).

Відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність своєї поведінки, пов`язаної з прийняттям рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Доводи відповідачів, викладені у відзивах, спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду. Тому такі міркування суд не враховує.

За змістом ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково, водночас обравши ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, незалежно від формулювання позовних вимог, яке зазначене у позовній заяві.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керувався таким.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України регламентовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з цим позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Отже, понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №46 від 28.06.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 до 28.02.2023 та з 15.03.2023 до 24.05.2024 на посаді молодшої медсестри буфетниці, молодшої медсестри з догляду за хворими 5-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львова (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» у подвійному розмірі відповідно до Закону України від 10.07.2003 №1110-IV «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 60 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 19.06.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із застосуванням вікового цензу у 50 років.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивачка - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; ).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. П`ятницька, буд. 83а, м. Чернігів, 14005; ).

СуддяАндрусів Уляна Богданівна