Справа № 826/19879/16
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування» від 03.11.2016 року № 2756.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що згідно з Висновком інженерно-технічного дослідження № 0164 від 22.04.2016 щодо встановлення обставин і можливості утворення пошкоджень, за подією, яка заявлена за участі автомобілів «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_3 , судовим експертом Любарським К.А. встановлено, що комплекс механічних пошкоджень кузовних деталей автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічної точки зору не відповідає обставинам, викладеним у поясненнях водіїв - учасників пригоди, наданих в заявах про настання події, і не міг утворитися за вказаних обставин, а саме - внаслідок наїзду на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 автомобілем ВАЗ 21003, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в процесі руху заднім ходом, оскільки зафіксовані на транспортних засобах механічні пошкодження не відповідають характеристикам взаємного контактування ні за механізмом їх утворення, ні за геометричними характеристиками.

Листом від 16.05.2016 року № 808 Позивач повідомив ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування.

15.11.2016 року Позивачем отримано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2756 від 03.11.2016 року «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування», яке прийнято на підставі Акта про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг від 17.10.2016 № 670/13-14/13/5 у справі за зверненням ОСОБА_1 , яким зобов`язано ПрАТ «АХА Страхування» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 24.11.2016 року.

Позивач не погоджується із висновками Акта та вказує, що потрібно надавати перевагу доказу транспортно-трасологічному висновку експерта-спеціаліста, оскільки постановою про адміністративне правопорушення не встановлено, які саме технічні пошкодження отримав автомобіль внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як і не встановлено, що ці пошкодження автомобіль отримав при цих обставинах.

Вказує, що жодних заперечень щодо того, що даний Висновок інженерно-технічного дослідження є невірним або не відповідає вимогам законодавства, Відповідачем не надано, клопотань про прийняття ухвали про призначення судової експертизи також не подавалося.

Крім того, зауваження Відповідача про те, що оскільки Позивачем було здійснено сплату страхового відшкодування, оскаржуване розпорядження як акт індивідуальної дії, вичерпав свою дію його виконанням, вважає, що не може бути прийнято до уваги, оскільки листом від 23.11.2016 року Позивач повідомив Відповідача про сплату страхового відшкодування та виконання Розпорядження № 2756 від 03.11.2016 року із застереженням про те, що дане Розпорядження Позивач вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що порушує його права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року заяву Національного банку України про заміну сторони правонаступником задоволено. Замінено первинного Відповідача в адміністративній справі № 826/19879/16 - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на його правонаступника - Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ід. код 0032106).

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» від 16 липня 2024 року № 3863-IX, пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825-IX викладено в такій редакції, зокрема:

- «Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом» (абзац четвертий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»);

- «Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд» (абзац шостий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

На виконання вимог Закону № 2825-IX, Донецькому окружному адміністративному суду розподілено справи, не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, зокрема і справу № 826/199879/16.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 03.11.2016 № 2756 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Національний банк України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Національний банк України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Товариством прийнято невмотивоване рішення про відмову страхового відшкодування ОСОБА_1 , що свідчить про порушення вимог законодавства про фінансові послуги, та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Національного банку України, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.03.2016 року між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено Поліс № АЕ/6307343, строком дії з 02.03.2016 по 01.03.2017, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом (далі - ТЗ) є автомобіль марки «ВАЗ 210332, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

04.03.2016 страхова компанія отримала повідомлення ОСОБА_3 про настання події, що мала ознаки страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.03.2016 о 17:50 в районі е/о № 204 на площі Жовтневій у м. Дніпропетровську за участю автомобіля марки «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ 210332, реєстраційний номер НОМЕР_2 зафіксована правоохоронними органами, про що складено протокол про адміністративне правопорушення від 03.03.2016 серії АП2 № 066265.

12.03.2016 року страховою компанією проведено огляд, фотофіксацію пошкоджень автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 та 08.04.2016 фотофіксацію автомобіля «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також досліджено надані документи.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 28.03.2016 року у справі № 201/3566/16-п встановлено, що ОСОБА_3 03.03.2016 о 17:50, керуючи транспортним засобом ВА21033, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом в районі е/о № 204 на площі Жовтневій в м. Дніпропетровську, не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що знаходився без руху.

Згідно з Висновком інженерно-технічного дослідження від 22.04.2016 № 0164 щодо встановлення обставин і можливості утворення пошкоджень, за події, яка заявлена за участі автомобілів «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_2 , судовим експертом Любарським К.А. встановлено, що комплекс механічних пошкоджень кузовних деталей автомобіля «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічної точки зору не відповідає обставинам, викладеним у поясненнях водіїв - учасників пригоди, наданих в заявах про настання події, і не міг утворитися за вказаних обставин, а саме - внаслідок наїзду на автомобіль «Suzuki Grand Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_1 автомобілем «ВАЗ 21033», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в процесі руху заднім ходом, оскільки зафіксовані на транспортних засобах механічні пошкодження не відповідають характеристикам взаємного контактування ні за механізмом їх утворення, ні за геометричними характеристиками.

Листом від 16.05.2016 року № 808 Позивач повідомив ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування.

15.11.2016 Позивачем отримано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 2756 від 03.11.2016 року «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «АХА Страхування», яке прийнято на підставі Акта про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг від 17.10.2016 № 670/13-14/13/5 у справі за зверненням ОСОБА_1 , яким зобов`язано ПрАТ «АХА Страхування» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 24.11.2016 року.

Вважаючи вказане розпорядження протиправним, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з поданням Страхувальником свідомо неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку, що підтверджується висновком інженерно-технічного дослідження.

Крім того, адміністративні матеріали, на які посилається Відповідач, також не можуть прийматися до уваги, оскільки працівники поліції не були присутніми під час вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, лише встановили факт настання ДТП, та обставини, за яких сталася зазначена дорожньо-транспортна пригода, були зафіксовані зі слів водіїв.

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання розпорядження Позивачем 21.11.2016 прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування у розмірі 8086,98 грн, та відповідно до платіжного доручення від 22.11.2016 № 284 261 здійснено оплату.

Таким чином, Відповідачем протиправно було прийнято оскаржуване розпорядження від 03.11.2016 року № 2756.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі - Закон № 2664-III).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 2664-III державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом, зокрема: ведення державних реєстрів фінансових установ і реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та ліцензування діяльності з надання фінансових послуг; застосування уповноваженими державними органами заходів впливу; проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 2664-III державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Частиною першою та другою статті 39 № 2664-III встановлено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Частиною першої статті 40 Закону № 2664-III визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу: зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону; тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 2664-III порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Пунктом 1.1 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424 (далі - Положення № 2319) це Положення розроблене відповідно до Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про страхування», «Про кредитні спілки», «Про недержавне пенсійне забезпечення», інших законів та Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070, з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг.

Це Положення визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходів впливу та їх оскарження.

Відповідно до пункту 2.1 Положення № 2319 Нацкомісія може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; 4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; 8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій; 9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Згідно з пунктом 2.2 Положення № 2319 рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомісії. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги. Письмове розпорядження (припис) Нацкомісії повинно містити: дату та номер розпорядження (припису), місце його складання; відомості про особу (повне найменування юридичної особи, місцезнаходження, код за ЄДРПОУ); зміст виявленого порушення законодавства про фінансові послуги; норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено особою; посилання на дату і номер акта про правопорушення, в якому зафіксоване порушення законодавства про фінансові послуги; строк усунення особою порушення законодавства про фінансові послуги та повідомлення Нацкомісії про усунення порушення законодавства про фінансові послуги; прізвище, ініціали та підпис Голови Нацкомісії або члена Нацкомісії, який виконує обов`язки та повноваження Голови Нацкомісії; відбиток печатки Нацкомісії.

Невиконання вимог письмового розпорядження (припису) є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках.

Таким чином, Нацкомісія у зв`язку із виявленням порушення законодавства про фінансові послуги та після вжиття всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, має право застосувати до учасника ринку фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) передбачені законодавством заходи впливу, зокрема, шляхом зобов`язання його вжити заходів для усунення виявлених контролюючим органом порушень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 813/3214/17.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи та встановлено судом першої інстанції, до Нацкомфінпослуг надійшло звернення ОСОБА_1 вх. № Д-03812 від 19.09.2016 щодо невиконання Товариством зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AE/6307343 та порушення Товариством вимог законодавства про фінансові послуги.

У зверненні ОСОБА_1 порушувалося питання щодо невмотивованої відмови йому у виплаті страхового відшкодування.

З метою належного розгляду питання, порушеного у зверненні ОСОБА_4 , Нацкомфінпослуг надіслано вимогу від 26.09.2016 № 6185/13-8 щодо отримання від Товариства інформації та документів.

За результатами розгляду документів, наданих Товариством на вимогу Надкомфінпослуг листом від 11.10.2016 № 9602/18цв (вх. № 8184/СК від 17.10.2016), встановлено таке.

03.03.2016 за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 21033, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася подія, що має ознаки страхового випадку.

12.03.2016 проведено огляд пошкодженого транспортного засобу Suzuki Grand VITARA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що складено відповідний Акт огляду транспортного засобу (ТЗ).

На виконання вимог статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 надано всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

Листом від 16.05.2016 № 808 Товариство повідомило ОСОБА_4 про відмову у виплату страхування відшкодування у зв`язку з тим, що відповідно до Висновку інженерно-технічного дослідження обставин події, яка заявлена за участі автомобілів Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ВАЗ 21033, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 22.04.2016 № 0164, замовленого Товариством, комплекс механічних пошкоджень кузовних деталей автомобіля Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, не відповідає обставинам, викладеним у поясненнях водіїв - учасників пригоди, наданих в заявах про настання події, і не міг утворитися за вказаних обставин, а саме - внаслідок наїзду на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 автомобілем ВАЗ 21003, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в процесі руху заднім ходом, оскільки зафіксовані на транспортних засобах механічні пошкодження не відповідають характеристикам взаємного контактування ні за механізмом їх утворення, ні за геометричними характеристиками.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що зазначена відмова є необґрунтованою з огляду на таке.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з пунктом 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7 статті 1 цього Закону).

Пунктом 1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV визначено, що особи, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, особами, відповідальність яких застрахована за договором є: страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом і таке володіння забезпеченим транспортним засобом є правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до пунктів 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Отже, Позивач відмовляючи ОСОБА_5 у здійсненні страхового відшкодування діяв у супереч вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 826/4806/17.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно вимог статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

- невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів зазначає, що положення Закону № 1961-IV не містять такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, яка зазначена Позивачем у листі від 16.05.2016 № 808, при цьому інших підстав для відмови, визначених статтями 32 та/або 37 Закону № 1961-IV Позивачем не зазначено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ВАЗ 21033, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , зафіксована правоохоронними органами, про що складено Протокол про адміністративне правопорушення від 03.03.2016 серії АП2 № 066265.

Крім того, постановою Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 28 березня 2016 року у справі № 201/3566/16-п транспортним засобом ВАЗ 21033, державний реєстраційний НОМЕР_4 , під час руху заднім ходом в районі е/о № 204 на Жовтневій в м. Дніпропетровську, не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що знаходився без руху.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду Дніпропетровська від 28 березня 2016 року у справі № 201/3566/16-п ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване розпорядження прийнято Відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

Також, колегія суддів звертає увагу, що листом «Про належне виконання Розпорядження Нацкомфінпослуг № 2756 від 03.11.2016 за зверненням ОСОБА_4 та закриття провадження по справі» від 23.11.2016 вих. № 11530/144в Позивачем повідомлено Відповідача, що не погоджується з Розпорядженням Нацкомфінпослуг, вважає його незаконним і необґрунтованим та таким, що порушує його права.

Разом з тим, у вказаному листі Позивачем зазначено, що ним на виконання Розпорядження, керуючись ст. 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено розрахунок розміру збитку та досягнена згода з потерпілим про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування.

Також, 21.11.2016 АТ «СК «АХА Страхування» прийняло рішення про здійснення страхового відшкодування у погодженому з потерпілим розмірі 8086,98 грн та 22.11.2016 відповідно до платіжного доручення № 284 261 виплачено його.

Вказаним додатково підтверджено, Позивач відмовляючи ОСОБА_5 у здійсненні страхового відшкодування діяв у супереч вимогам чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Національного банку України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національного банку України - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування розпорядження - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев

Повний текст складено 15.07.2025 року.