Справа № 160/34778/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34778/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року (суддя Горбалінський В.В.) в справі № 160/34778/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:

визнання протиправним рішення ГУ в Житомирській області №87 від 12 червня 2024 року, яким відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоди роботи за Списком №2 відповідно до пільгової довідки №72 від 23 травня 2024 року:

1) період роботи з 01 липня 2000 року по 31 травня 2002 року, оскільки в довідці не вірно зазначено код КП згідно з постановою Кабінету Міністрів №162 від 11 березня 1994 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»;

2) період роботи з 01 липня 2011 року по 21 липня 2011 року, оскільки згідно з наказом про атестацію №725 від 30 грудня 2009 року трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №496 від 22 липня 2011 року трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

3) період роботи з 01 березня 2019 року по 16 квітня 2019 року, оскільки згідно з наказом про атестацію №480а від 17 червня 2016 року трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №473 від 17 квітня 2019 року трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи за Списком №2 відповідно до пільгової довідки №72 від 23 травня 2024 року:

1) період роботи з 01 липня 2000 року по 31 травня 2002 року, оскільки в довідці не вірно зазначено код КП згідно з постановою Кабінету Міністрів №162 від 11 березня 1994 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»;

2) період роботи з 01 липня 2011 року по 21 липня 2011 року, оскільки згідно наказу про атестацію №725 від 30 грудня 2009 року трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №496 від 22 липня 2011 року трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

3) період роботи з 01 березня 2019 року по 16 квітня 2019 року, оскільки згідно з наказом про атестацію №480а від 17 червня 2016 року трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №473 від 17 квітня 2019 року трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області призначити з 04 червня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №87 від 12.06.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.07.2000 року по 31.05.2002 року, з 01.07.2011 року по 21.07.2011 року та з 01.03.2019 року по 16.04.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.б ч.1 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з 04.06.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначає, що заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися ГУ ПФУ в Житомирській області. Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 04 червня 2024 року №87 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії за віком, відтак не є суб`єктом прийняття рішення.

Страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 років 6 місяців 1 день. Пільговий стаж особи за Списком №2 становить 17 років 3 місяці 23 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви. За доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди трудової діяльності.

До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи відповідно до пільгової довідки №72 від 23 травня 2024 року:

- період роботи з 01.07.2000 по 31.05.2002, оскільки в довідці не вірно зазначено код КП згідно постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»;

- період роботи з 01.07.2011 по 21.07.2011, оскільки згідно з наказом про атестацію №725 від 30.12.2009 трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №496 від 22.07.2011 трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

- період роботи з 01.03.2019 по 16.04.2019, оскільки згідно з наказом про атестацію №480а від 17.06.2016, трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №473 від 17.04.2019 трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу зараховано усі періоди трудової діяльності.

Особа матиме право на пенсійну виплату з 25.02.2028.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не настанням пенсійного віку (55 років).

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії Головне управління керувалося Законом № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII, який є чинним і регулює спірні правовідносини, тому Головне управління не діяло всупереч закону.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2.

12.06.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 04.06.2024 року та рішенням за №87 відмовило в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням на день звернення пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Також в даному рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 32 роки 06 місяців 01 день, а пільговий стаж за Списком №2 17 років 03 місяці 23 дні.

Крім цього оскаржуваним рішення також відмолено у зарахування до пільгового стажу по Списку №2:

- період роботи з 01.07.2000 року по 31.05.2002 року, оскільки в довідці не вірно зазначено код КП згідно постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

- період роботи з 01.07.2011 року по 21.07.2011 року, оскільки згідно наказу про атестацію №725 від 30.12.2009, трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №496 від 22.07.2011 трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

- період роботи з 01.03.2019 року по 16.04.2019 року, оскільки згідно наказу про атестацію №480а від 17.06.2016 року, трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №473 від 17.04.2019 трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

В трудовій книжці позивача наявні наступні записи щодо спірного періоду роботи позивача, а саме (далі мовою оригіналу):

- 01.07.2000 року принята в цех отделки геологоразведочных труб резчиком труб на отделке 4 разряда;

- 01.06.2002 року переведена в цехе отделки геологоразведочных труб оператором станков с программным управлением на отделке труб 5 разряда;

- 01.07.2011 року переведена в трубный цех №6 оператором станков с программным управлением на отделке труб 5 разряда;

- 01.10.2015 року переведена в трубопрокатный цех оператором станков с программным управлением на отделке труб 5 разряда;

- 01.03.2019 року переведена в трубный цех №6 оператором станков с программным управлением на отделке труб 5 разряда;

- 17.12.2019 року звільнена з заводу згідно ст.40 п.1 КЗпП України.

Як встановлено судом в Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, в п. 2040400а-17968 п.а) п.4 Розділу ІІІ МЕТАЛУРГІЙНЕ ВИРОБНИЦТВО (ЧОРНІ МЕТАЛИ) наявні наступні професії: різальники труб і заготовок.

З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №72 від 23.05.2024 року вбачається, що позивач в період з 01.07.2000 року по 31.05.2002 року працювала на посаді різальника труб і заготовок, яка передбачена Списком №2 пільгових професій.

Факт роботи позивача протягом вказаного періоду на посаді різальника труб і заготовок підтверджується трудовою книжкою позивача.

Судом першої інстанції зауважено, що означена довідка містить неточності, а саме: не вірно заповнено КП професії різальники труб і заготовок 2040400а-1753б постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року, але постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року передбачено, що посада різальник труб і заготовок (код КП 2040400а-17968) наявна в Списку №2 пільгових професій.

Тому суд першої інстанції вважав, що в довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №72 від 23.05.2024 року фактично підприємством, яке видало дану довідку, допущено описку, а саме: зазначено код КП професії робітники і бригадири, зайняті на обробці та сортуванні металу і готової продукції (2040400а-1753б) при визначенні професії різальник труб і заготовок.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням протиправно відмовлено в зарахуванні позивачу до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.07.2000 року по 31.05.2002 року, а тому вказаний період роботи підлягає зарахуванню позивачу до пільгового стажу по Списку №2, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та задоволенню підлягають.

Щодо періодів роботи позивача з 01.07.2011 року по 21.07.2011 року та з 01.03.2019 року по 16.04.2019 року судом першої інстанції зазначено, що підставою для неврахування означених періодів роботи до пільгового стажу позивача слугував той факт, що цех №6 у вказані періоди відсутній в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці, підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Проте судом першої інстанції вказано, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Крім цього, судом першої інстанції зазначено, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Враховуючи, що довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №72 від 23.05.2024 року підтверджено, що позивач в період з 01.07.2011 року по 30.09.2015 року та 01.03.2019 року по 17.12.2019 року працювала на посаді, яка передбачена Списком №2 пільгових професій, суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області оскаржуваним рішенням протиправно не враховано періоди роботи позивача з 01.07.2011 року по 21.07.2011 року та з 01.03.2019 року по 16.04.2019 року до пільгового стажу за Списком №2 відповідно із посиланням на непроведення атестації цеху, в якому працювала позивача, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV, тому дійшов висновку, що відмова пенсійного органу в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 51 рік, мала страховий стаж роботи 32 роки 06 місяців 01 дні та пільгових стаж по Списку №2 19 років 05 місяців (з урахуванням періодів роботи з 01.07.2000 року по 31.05.2002 року, з 01.07.2011 року по 21.07.2011 року та з 01.03.2019 року по 16.04.2019 року), з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.

Оскільки позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №87 від 12.06.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, та, в свою чергу, не набула права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 04.06.2024 року.

Суд визнає приведені висновки не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач 04 червня 2024 року звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області, яким розглянута заява позивача за принципом екстериторіальності, № 87 від 12 червня 2024 року відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 за заявою від 04 червня 2024 року відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У цьому рішенні, зокрема, зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 років 6 місяців 1 день, пільговий стаж за Списком №2 - 17 років 3 місяці 23 дні.

За доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди трудової діяльності.

До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи відповідно до пільгової довідки №72 від 23 травня 2024 року:

- період роботи з 01.07.2000 по 31.05.2002, оскільки в довідці не вірно зазначено код КП згідно постанови Кабінету Міністрів №162 від 11.03.1994 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»;

- період роботи з 01.07.2011 по 21.07.2011, оскільки згідно з наказом про атестацію №725 від 30.12.2009 трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №496 від 22.07.2011 трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2;

- період роботи з 01.03.2019 по 16.04.2019, оскільки згідно з наказом про атестацію №480а від 17.06.2016, трубний цех №6 відсутній в переліку цехів, а наказом №473 від 17.04.2019 трубний цех №6 є в переліку цехів, яким за результатом атестації робочих місць за умовами праці підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу зараховано усі періоди трудової діяльності.

Особа матиме право на пенсійну виплату з 25.02.2028.

ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не настанням пенсійного віку (55 років).

Спірним у цій справі є питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не досягненням особою пенсійного віку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом другим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону України від 02 березня 2015 року N 213-VIII право на призначення пільгової пенсії за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (….) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені Законом України №213-VIII від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, з 23 січня 2020 року, дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року в справі № 1-р/2020, діють положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII, відносно права на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114 Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ) та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 року в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 3 місяці 3 дні, у тому числі на роботах за списком № 2 - 20 років 11 місяців 23 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.».

Враховуючи приведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові, ухваленої в зразковій справі № 360/3611/20, суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 50 років та мала стаж роботи більше 20 років, з них не менше 10 років за списком № 2, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15)).

За таких обставин суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Житомирській області про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує, що в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не спростовує висновків суду першої інстанції про протиправність незарахування до пільгового стажу за списком №2 періодів роботи з 01 липня 2000 року по 31 травня 2002 року, з 01 липня 2011 року по 21 липня 2011 року, з 01 березня 2019 року по 16 квітня 2019 року, тому судом не надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції щодо протиправності незарахування цих періодів до пільгового стажу та зобов`язання зарахувати ці періоди.

Стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 04 червня 2024 року.

Разом з тим, суд визнає обґрунтованими доводи апелянта про неправильне визначення відповідачем територіального органу Пенсійного фонду, який має зарахувати спірні періоди до пільгового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - постанова № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Положеннями пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Таким чином, саме ГУ ПФУ в Житомирській області має вирішити питання призначення позивачу пенсії, тому а не ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як помилково вважав суд першої інстанції.

В задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області слід відмовити.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року в справі № 160/34778/24 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року в справі № 160/34778/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В абзацах третьому та четвертому резолютивної частини рішення словосполучення «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» замінити словосполученням «Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області (, вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003)».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 17 липня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 17 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко