Справа № 420/33217/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/33217/24

Суддя першої інстанції: Левчук О.А.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 27.01.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо проведення з ним повного розрахунку в день виключення із списків особового складу військової частини 30.05.2024; зобов`язання нарахувати та виплатити йому відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30.05.2024 по 30.06.2024; зобов`язання видати йому довідку про вартість речового майна, а також нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, передбачену пунктом 2-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178; зобов`язання нарахувати та виплатити йому компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22.03.2017 по 06.07.2017, з 10.08.2017 по 24.10.20217, з 24.06.2018 по 14.10.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що виплати при звільненні зі служби, відповідно до наказу командира військової частини від 30.05.2024, здійснено відповідачем фактично лише 22.06.2024, у зв`язку з чим позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст.ст.116, 117 КЗпП України. Крім того, наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з п.4 розділу ІІІ якої, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. При цьому, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України №504/96- ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону України №3551-ХІІ. У зв`язку з наведеним, позивач просить зобов`язати відповідача видати йому довідку про вартість речового майна, нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, а також нарахувати та виплатити компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати та виплатити відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30.05.2024 по 30.06.2024 повернуто позивачу. /а.с.70-73/

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у проведенні з ОСОБА_1 повного розрахунку в день виключення із списків особового складу 30.05.2024; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати довідку про вартість речового майна, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, передбачену п. 2-5 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22.03.2017 по 06.07.2017, з 10.08.2017 по 24.10.2017, з 24.06.2018 по 14.10.2018.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 у задоволенні позову відмовлено з підстав відсутності доказів звернення позивача до військової частини про видачу довідки щодо вартості речового майна, а також звернення із відповідною заявою (рапортом) щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. У відповідача при звільненні позивача з військової служби був відсутній обов`язок для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки у спірний період позивач не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що при вирішенні справи, суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги в частині, що стосуються визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у проведенні з ним повного розрахунку в день виключення з військової служби 30.05.2024 та зобов`язання нарахувати та виплатити відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30.05.2024 по 30.06.2024.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 18.07.2017, 06.05.2022 призваний до лав ЗС України по мобілізації. /а.с.12,35/

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2024 №70 позивача зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-снайпера розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 з 10.03.2024. /а.с.84/

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 №157 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення, звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 25.05.2024 №47-РС (по особовому складу), відповідно до пп.»д» п.2 ч.4 ст.26 (у зв`язку із звільненням з полону) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 30.05.2024. /а.с. 83/

На запити позивача щодо надання йому інформації про підстави невиплати всіх видів грошового забезпечення станом на день звільнення, а також надання довідки-розрахунку про нараховане та виплачене станом на травень 2024 грошового забезпечення, військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 22.10.2024, до якої додано грошовий атестат, довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. /а.с.62, 65, 28/

На думку позивача, він має право на отримання довідки про вартість речового майна, грошової компенсацію за неотримане речове майно, а також компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за періоди з 22.03.2017 по 06.07.2017, з 10.08.2017 по 24.10.20217, з 24.06.2018 по 14.10.2018, оскільки військова частина здійснила з ним не повний розрахунок в цій частині, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Також, з огляду на бездіяльність військової частини, що полягає у проведенні повного розрахунку в день виключення зі списків військової частини 30.05.2024 (фактичний розрахунок здійснено 22.06.2024), позивач вважає, що набув право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, свою апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення з ним повного розрахунку в день виключення із списків особового складу 30.05.2024 (фактичний розрахунок проведено 22.06.2024) та зобов`язання нарахувати та виплатити йому відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30.05.2024 по 30.06.2024.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи, на стадії вирішення питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 позовну заяву було залишено без руху. Вказане судове рішення обґрунтовано тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, а підстави, зазначені у клопотанні про поновлення строку не можна вважати поважними. На підставі цього, останньому було надано строк для направлення на адресу суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до суду. /а.с.49-52/

На виконання вимог вказаної ухвали, позивач надав заяву із зазначенням підстав для поновлення строку звернення до суду, за результатом розгляду якої, суд першої інстанції прийняв ухвалу від 28.11.2024, якою повернув позивачу позовну заяву в частині вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30.05.2024 по 30.06.2024, а іншою ухвалою, датованою цією ж датою, прийняв до розгляду та відкрив провадження в іншій частині позовних вимог. /а.с.70-73, 74/

Суд першої інстанції, з урахуванням доводів позивача, що розрахунок з ним було проведено не в день звільнення, а фактично 22.06.2024, у вказаному судовому рішенні зазначив, що саме з цього моменту (22.06.2024) розпочався перебіг місячного строку для звернення до суду, визначений ч.5 ст.122 КАС України, а з позовною заявою про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30.05.2024 по 30.06.2024, а тому позивач повинен був звернутися з відповідним позовом до 23.07.2024 (включно).

Разом з тим, суд першої інстанції не вбачав підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовними вимогами в цій частині, наголошуючи на тому, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту отримання 22.06.2024 грошових коштів на картковий рахунок існували непереборні обставини, які не залежали від волевиявлення позивача, та перешкоджали звернутися йому до суду з даним позовом, до суду не надано.

При цьому, зі змісту ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 про відкриття провадження у справі, вбачається, що судом прийнято до розгляду позовні вимоги в іншій частині, зокрема про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення з ним повного розрахунку в день виключення із списків особового складу 30.05.2024.

Таким чином, зміст ухвали суду першої інстанції про повернення позову в частині позовних вимог та ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження в іншій частині позовних вимог не узгоджуються за своїм змістом, що вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, зроблених в зазначених судових рішеннях та порушення процесуального права. Крім того, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду, про що зазначав в ухвалі від 30.10.2024, застосував неоднаковий підхід щодо вирішення питання про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду відносно кожної позовної вимоги.

З огляду на викладене, з урахуванням неузгодженості та протирічь між собою змісту ухвал суду першої інстанції про повернення частини позовних вимог та відкриття провадження в іншій частині позовних вимог, зважаючи на зазначені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду (підставу звільнення позивача з військової служби, а також неодноразове звернення до військової частини протягом місячного строку з моменту звільнення із запитами про надання інформації в частині щодо розрахунку при звільненні), а також беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини (у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001) відповідно до яких право на доступ до суду, закріплене у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, колегія суддів доходить висновку про наявність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду, у зв`язку з чим вважає за необхідне переглянути законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Стосовно позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати довідку про вартість речового майна, нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз.2 п.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 №178 (надалі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Відповідно до п.п.4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Формою довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, визначено включення до неї, зокрема, даних щодо: найменування речового майна, року і місяця виникнення права на отримання предметів речового майна, кількості предметів, вартість за одиницю, суми грошової компенсації.

Згідно п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За аналізом наведених положень можна дійти висновку, що при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується, шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на поточний рік.

Разом з тим, що п.4 Порядку №178 передбачено, що виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17, від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 30.05.2024, проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на день виключення зі списків особового складу військової частини (30.05.2024). Разом з тим, належним захистом порушених прав позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 30.05.2024, провести розрахунок за неотримане позивачем речове майно станом на 30.05.2024 та виплати компенсацію за неотримане речове майно, що належало позивачу до видачі станом на 30.05.2024.

Щодо не нарахування та не виплатити позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, виходячи з грошового забезпечення» станом на день виключення зі списків особового складу, слід зазначити наступне.

Так, п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (надалі Закон України №3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. У рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної відпустки або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Разом з тим, відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 №745/32197 (надалі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Пунктом 5 розділу XXXI Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Так, в позовній заяві позивач просить виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки.

Відповідно до матеріалів справи позивач 06.05.2022 року призваний до лав ЗСУ по мобілізації, що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_4 , та звільнений зі служби 30.05.2024. /а.с. 33-41/

При цьому, колегія суддів враховує, що 18.10.2019 позивач був звільнений у запас на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), однак, матеріали справи не місять доказів, що при звільненні (18.10.2019) з ним не було здійснено розрахунку в частині виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки 2017-2018 роки), як учаснику бойових дій, за час проходження служби, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Приписами ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України (у редакції станом на виникнення спірних правовідносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми ст.116 та ст.117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби.

Так, за змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст.117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2024 №157 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення, з 30.05.2024. При цьому, належні суми грошового забезпечення під час звільнення остаточно виплачено тільки 22.06.2024. /а.с.83, 42/

Отже, у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 31.05.2024 (наступний день після звільнення) по 22.06.2024 (день проведення остаточного розрахунку).

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 28.08.2024 №1649 грошове забезпечення позивача за березень-квітень 2024 року становить 29983,74грн. /а.с.37/

Тобто, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 491,54грн. (29983,74/61день).

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку при звільненні становить 11305,42грн. (491,54грн.х23дні).

Водночас, ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч.3 та 4 ст.123 цього Кодексу.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від сторони, унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судовою колегією встановлено пропущення позивачем строку звернення до суду з поважних причин, в зв`язку неотриманням відповідей на запити про розмір виплаченого грошового забезпечення, а тому вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо надання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна станом на 30.05.2024 року, проведення виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно станом на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна станом на 30.05.2024 року, провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30.05.2024 рокуо.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку в день виключення із списків особового складу.

Стягнути з військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2024 року по 22.06.2024 року у розмірі 11305(одинадцять тисяч триста п`ять)грн. 42коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв