Справа № 600/5259/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5259/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2024 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" (позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною та скасувати постанову №137224 від 24.09.2024 Державної Служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про застосування адміністративно - господарського штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" у сумі 17 000,00 грн.

В обґрунтування поданого позову зазначено, що Відділом державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №137224 від 24.09.2024. Вказана постанова була винесена у зв`язку з тим, що в ході рейдової перевірки транспортного засобу позивача посадовими особами Уктрансбезпеки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, адже перевезення вантажів здійснювалося за відсутності необхідних документів, а саме: відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа.

З оскаржуваною постановою позивач не погоджується та вважає її протиправною, оскільки транспортний засіб, відносно якого проводилася перевірка, не може бути обладнаний тахографом згідно його технічних характеристик.

Разом з тим, позивач наголошував, що під час адміністративного розгляду справи у відділі державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було надано індивідуальну контрольну книжку водія, передбачену п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, в якій зазначено відомості про роботу та відпочинок водія. При цьому, позивач зазначив, що під час перевірки водій повідомляв посадових осіб Уктрансбезпеки про ведення індивідуальної контрольної книжки.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в ході проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача з масою понад 3,5 тони посадовими особами Уктрансбезпеки було встановлено, що перевізник не забезпечив водія протоколи перевірки та адаптації тахографа.

Таким чином, зважаючи на порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач вважає, що позивача правомірно було притягнуто до відповідальності згідно оскаржуваної постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №137224 від 24.09.2024.

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 21.11.2024 задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову. Зупинено дію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.09.2024 №137224 винесеної в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Митрицьким О.В. про застосування до ТОВ "Рома" адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн до набрання законної сили судовим рішенням у справі №600/5259/24-а

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальність "Рома" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа. Основний вид економічної діяльності оптова торгівля напоями.

09.08.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено перевірку транспортного засобу позивача марки ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №052890 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого під час проведеної перевірки транспортного засобу ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , були виявлені порушення з перевезення вантажу, а саме: водій здійснював вантажне перевезення транспортним засобом з повною масою 7,250 кг не обладнаним тахографом, на момент проведення перевірки відсутні протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Листом №78969/44/24-23 від 10.09.2024 відповідач запросив позивача до приміщення Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної Служби України з безпеки на транспорті для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 09 вересня 2024 року о 10:00 год. Додатково повідомлено, що у випадку неявки уповноваженої особи в зазначений термін, справа буде розглянута без участі позивача.

Варто зазначити, що під час адміністративного розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт представником позивача була надана індивідуальна контрольна книжка водія, яка міститься в матеріалах справи.

Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №137224 від 24.09.2024 позивача було притягнуто до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн згідно абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваною постановою №137224 від 24.09.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу, звернувся до суду з цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону №2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п.1, 3 п.4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у п.8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

3.Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п.п.2, 3 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

4.Відповідно до частини другої статті 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, перелік документів згідно вказаною нормою не є вичерпним.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (Положення №340), згідно пункту 1.3 якого вимоги Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з п.6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до визначення наявного у п. 1.5 цього Положення, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

6.24.06.2010 Міністерство транспорту та зв`язку України наказом № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

Відповідно до п.6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно з пунктом 6.2 зазначеного Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до пункту 6.4 Положення №340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігають у перевізника.

Відповідно до ст. 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 р. за № 946/18241 (далі - Інструкція) визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до п.3.3 Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР ( 994_016 ), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу

- перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Тобто, водій транспортного засобу, обладнаного тахометром має при собі мати протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у відповідній кількості, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Отже, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ, а іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Слід також зазначити, що відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 (далі - Конвенція) про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Водночас, приписи п. «а» ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія. Ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі, автобусів, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн.

Із системного аналізу наведених положень нормативно-правового акту слідує, у разі відсутності тахографа, до якого складається тахокарта, в обов`язковому порядку ведеться індивідуальна контрольна книжка водія.

Вказані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17.

Як зазначалося судом вище, під час перевірки транспортного засобу позивача посадовими особами виявлено, що водій здійснював вантажне перевезення вантажу транспортним засобом з повною масою 7250 кг, не обладнаним тахографом.

При цьому, представник позивача зауважив, що транспортний засіб, який перевірявся уповноваженими особами відповідача не обладнано тахографом, оскільки це не передбачено із заводу, що підтверджується згідно листа ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" від 06.03.2024 №23/ТЦ.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача в частині того, що транспортний засіб марки ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , неможливо обладнати тахографом.

Разом з тим, зважаючи на те, що індивідуальна контрольна книжка водія є іншим способом контролю водіїв, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування, позивачем у позовній заяві зазначено, що із пояснень водія ОСОБА_1 вбачається, що він веде індивідуальну контрольну книжку водія, оскільки автомобіль не обладнаний тахографом. На момент перевірки водій мав заповнену належним чином індивідуальну контрольну книжку водія.

Тобто зміст позовної заяви фактично зводиться до того, що водій на момент проведення перевірки мав заповнену індивідуальну контрольну книжку водія, яку позивач надав відповідачу під час розгляду адміністративної справи, а також долучив до позовної заяви при зверненні до суду з цим позовом, що унеможливлювало притягнення позивача до відповідальності згідно оскаржуваної постанови.

Проте, вказані вище доводи позивача суд вважає очевидно безпідставними, оскільки зі змісту акту проведення перевірки від 09.08.2024 №052890 (а.с. 7 та 64) вбачається, що водій транспортного засобу під час проведення перевірки взагалі не надав жодних пояснень, в тому числі не повідомив посадових осіб Укртрансбезпеки про наявність та ведення індивідуальної контрольної книжки водія, а лише підписався про ознайомлення з актом та про отримання його копії.

Жодних доказів, що підтверджують повідомлення та пред`явлення водієм транспортного засобу саме під час перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки індивідуальної контрольної книжки водія суду не надано.

При цьому, в матеріалах справи дійсно міститься заповнена індивідуальна контрольна книжка водія, що надавалася позивачем під час розгляду адміністративної справи 24.09.2024 о 10:00 год в приміщенні відповідача.

Однак, суд зазначає, що надання заповненої індивідуальної контрольної книжки водія під час розгляду справи в приміщенні Укртрансбезпеки та її долучення до матеріалів справи в суді жодним чином не підтверджує факту її пред`явлення водієм безпосередньо під час перевірки транспортного засобу, що вимагається статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також пунктом 6.3 Положення №340.

До того ж, суд звертає увагу позивача, що згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність автомобільних перевізників настає за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема у зв`язку із відсутністю у водія на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.

Тобто, вказана норма імперативно встановлює відповідальність автомобільних перевізників за відсутність у водія необхідних документів при перевезенні вантажу, в тому числі індивідуальної контрольної книжки водія, саме під час проведення перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки, а не під час розгляду адміністративної справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт або ж в суді.

Більше того, у поданому відзиві відповідачем зазначено, що під час проведення перевірки водій транспортного засобу пред`явив посадовим особам Укртрансбезпеки лише товарно-транспорту накладну, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що не заперечувалось позивачем в ході судового розгляду справи, а тому вказані доводи відповідача додатково підтверджують факт відсутності у водія під час проведення перевірки заповненої індивідуальної контрольної книжки водія.

Таким чином, в контексті викладеного вище, суд приходить до висновку, що під час проведення перевірки водій транспортного засобу позивача марки ТАТА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пред`явив посадовим особам Укртрансбезпеки необхідних документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки факт надання заповненої індивідуальної контрольної книжки під час проведення перевірки не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи, що, в свою чергу, є підставою для застосування до автомобільних перевізників відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, доводи позовної заяви щодо наявності у водія заповненої індивідуальної книжки водія під час проведення перевірки суд розцінює як такі, що фактично вводять в оману суд з метою уникнення позивачем відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача, викладені у додаткових поясненнях, щодо наявності в аналогічних спірних відносинах між сторонами позитивних для позивача рішень Чернівецького окружного адміністративного суду у адміністративних справах №600/3255/24 та №600/2490/24, залишеними без змін постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду, оскільки в ході судових розглядів вказаних адміністративних справ суди встановили, що під час перевірки транспортного засобу водії повідомляли посадових осіб Укртрансбезпеки про наявність та ведення індивідуальної контрольної книжки, чого в даному випадку встановлено не було.

Таким чином, обставини цієї справи не є релевантними до обставин адміністративних справ №600/3255/24 та №600/2490/24.

Також суд відхиляє доводи позивача, викладені у додаткових поясненнях, щодо непропорційності застосованого відповідачем стягнення, з огляду на те, що абзац 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» імперативно встановлює відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000,00 грн) за перевезення вантажу без необхідних документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», під час проведення перевірки.

Більше того, суд звертає увагу позивача, що непред`явлення водієм безпосередньо під час проведення перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки необхідних документів є самостійною та достатньою підставою для застосування до автомобільних перевізників адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Отже, висновки відповідача щодо порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №137224 від 24.09.2024 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рома" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу відмовити повністю.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рома" (вул. Коломийська, 2-Ж, м. Чернівці, 58007, );

Відповідач - Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області (вул. Руська, 248-У, м. Чернівці, 58023, ).

Суддя В.О. Григораш