Справа № 560/12175/24
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12175/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

17 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Шепетівської районної військової адміністрації Хмельницької області в продовженні ОСОБА_1 статусу "Член сім`ї загиблого";

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Шепетівської районної військової адміністрації Хмельницької області видати ОСОБА_1 посвідчення відповідного зразка.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації з заявою щодо продовження статусу "Член сім`ї загиблого" у зв`язку з досягненням 18 років відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" та видачу відповідного посвідчення. Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації листом від 20.05.2024 року № 04-215/2024 повідомило про відсутність підстав для продовження ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого та видачу відповідного посвідчення, оскільки в наданих копіях документів відсутня інформація про факт встановлення батьку, ОСОБА_2 , статусу учасника бойових дій або статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову. Апелянт вважає, що посвідчення члена сім`ї загиблого, після досягнення дитиною 16 років, відповідно до абзацу 2 пункту 4 Положення № 302 не є безтерміновим, а продовжується щорічно, за умови належності громадянина до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто якщо дитина не має (і не мала) своєї сім`ї ( в даних спірних правовідносинах).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що батько позивача, ОСОБА_2 , проходив службу в органах внутрішніх справ в Хмельницькій області з 27.04.2006 року по 24.05.2013 року.

24 травня 2013 року внаслідок ДТП, від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 помер на місці пригоди.

Актом №2 про нещасний випадок від 24.05.2013 року встановлено, що нещасний випадок із смертельним наслідком з начальником СКР Білогірського РВ УМВС України в Хмельницькій області капітаном міліції ОСОБА_2 стався в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків.

Згідно з постановою військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" з установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у колишніх працівників органів внутрішніх справ, НП та колишніх військовослужбовців із числа осіб рядового й начальницького складу від 29.02.2016 року встановлено причинний зв`язок перенесених травм у колишнього співробітника ОВС ОСОБА_2 , що призвели до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , з виконанням службових обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 18 років, в зв`язку з чим закінчилась дія його посвідчення "Член сім`ї загиблого".

22.04.2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження статусу "Член сім`ї загиблого" та видачу відповідного посвідчення.

20 травня 2024 року листом №04-215/2024 відповідач відмовив ОСОБА_1 в продовжені статусу "Член сім`ї загиблого" з посиланням на те, що його батьку не було надано статусу учасника бойових дій, або статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та повідомивши, що попередньо статус "Член сім`ї загиблого" йому було надано неправомірно.

Позивач вважаючи відмову в продовженні йому статусу "Член сім`ї загиблого" протиправним та такою, що порушує його право на соціальний захист, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження статусу "Член сім`ї загиблого" та зобов`язання видачі відповідного посвідчення через відсутність у поданих ОСОБА_1 копіях документів підтвердження того, що його батькові, ОСОБА_2 , було присвоєно статус учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому не має правових підстав для продовження дії посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни для нього як повнолітньої особи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус членів сімей загиблих військовослужбовців, гарантії їх соціального захисту регулюється Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ).

Сфера дій вказаного закону поширюється на осіб, що є ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону № 3551-ХIІ визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Відповідно до статті 5 Закону № 3551-ХІІ, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктами 3 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України від 23 вересня 2015 р. № 740 (надалі Порядок), статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України надається заявникам з числа членів сімей осіб, зазначених у пунктах 2-6 частини першої статті 10-1 Закону.

Пунктом 4 вказаного Порядку визначено підстави для надання заявникам статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України та необхідний пакет документів для встановлення відповідного статусу.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб, на яких поширюється чинність статті 10 Закону, належать, зокрема сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону, належать:

- утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

- батьки;

- один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

- діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

- діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

- діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, які загинули або померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12 травня 1994 року /далі Положення №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни", членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого, а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 101 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.

Дітям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 і статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до досягнення ними 14- річного віку передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається матері (або іншому повнолітньому члену сім`ї загиблої особи, або опікуну) за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) дитини. Після досягнення такими дітьми 14-річного віку їм видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого, Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України відповідно, а після досягненням ними 18-річного віку їм у посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, який продовжує строк дії посвідчення на наступний рік за умови їх належності до категорій осіб, зазначених у пункті 1 статті 10 і статті 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Абзацом другим пункту 7 Положення №302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

При розгляді питання встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно з абзацом першим пункту 1 статті 10 Закону до органу соціального захисту населення подаються документи, які підтверджують факт смерті, встановлюють причинний зв`язок загибелі (смерті) та підтверджують належність до членів сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Отже, для встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни згідно з абзацом першим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» органу соціального захисту населення за місцем реєстрації надаються вищевказані документи, одним із яких має бути документ, що підтверджує причинний зв`язок смерті із захистом Батьківщини або з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

У разі наявності документа, що підтверджує причинний зв`язок загибелі (смерті) із виконанням службових обов`язків, статус члена сім`ї померлого ветерана війни, згідно з абзацом першим пункту 1 статті 10 Закону, можливо встановити, якщо загиблому (померлому) за життя було надано статус учасника бойових дій (стаття 6 Закону) або статус особи з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 Закону).

Відповідно до матеріалів справи, позивач є сином начальника сектору карного розшуку Білогірського РВ УМВС України в Хмельницькій області капітана міліції ОСОБА_2 , який загинув внаслідок ДТП, в період проходження служби та при виконанні службових обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу виповнилось 18 років, в зв`язку з чим закінчилась дія посвідчення "Член сім`ї загиблого".

Відповідно до акта №02 про нещасний випадок (утому числі поранення), протоколу №29 засідання ВКЛ ДУ «ТМО МВС України по Хмельницькій області» встановлено, що батько позивача загинув при виконанні службових обов`язків внаслідок ДТП, тобто обставини загибелі члена сім`ї не підпадають під обставини визначені ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Крім того, ОСОБА_2 за життя не було присвоєно статус учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому відсутні підстави для продовження дії посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни для повнолітньої особи ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.