Справа № 580/3518/25
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3518/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н.П.

Суддів: Кобаля М.І., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Мірошниченко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року, суддя Трофімова Л.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення відшкодування шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви від 22.04.2025 вх. №20431/25, просив:

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача 36898,18 грн на часткове відшкодування шкоди, заподіяної позивачу протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягає у не нарахуванні і невиплаті після 28.02.2025 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/6941/24 від 28.01.2025 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна у зв`язку зі звільненням з військової служби 07.05.2024 (часткове, бо розмір стягнення визначено без врахування вартості: 2 комплектів костюма - утеплювача; 1 шт. куртки демісезонної; 3 пар рукавичок демісезонних; 2 пар рукавичок тактичних; 2 комплектів беруш спеціальних індивідуальних).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №580/3518/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення відшкодування шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив із того, що позивач не заявляє вимог про вирішення публічно-правового спору, проте заявляє лише вимогу про стягнення часткового відшкодування шкоди, а отже вимоги повинні вирішуватися у порядку цивільного судочинства, а тому згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Стаття 171 КАС України передбачає, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (справа №440/6941/24), у якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він 24.02.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та до 07.05.2024 проходив військову службу, зокрема у період з 24.01.2023 до 07.05.2024 у Військовій частині НОМЕР_1 , а з 07.05.2024 виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з огляду на звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я.

При звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, а на неодноразові звернення до командира військової частини отримав відмову, мотивовану відсутністю підстав для здійснення таких нарахувань.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №440/6941/24, яке набрало законної сили 28.02.2054, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Разом з тим, звертаючись до суду з даними адміністративним позовом позивач зазначає, що не нарахування та невиплата зазначеної грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби виникла на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/6941/24 від 28.01.2025.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є по суті способом виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №440/6941/24.

Так, частина 1 статті 382 КАС України визначає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, якщо особа вважає, що рішення суду виконано не в повному обсязі, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а, від 09.03.2023 у справі №640/20288/20, від 28.03.2023 у справі №420/7631/22, від 30.11.2023 у справі №420/6135/22, від 30.01.2024 у справі №320/19014/23, від 14.09.2024 у справі № 400/3650/24.

Таким чином, колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, приходить до висновку, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є по суті способом виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі №440/6941/24.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року слід змінити в мотивувальній частині щодо підстав для відмови у відкритті провадження.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, водночас вважає необхідним змінити вказане судове рішення у мотивувальній частині, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у цій постанові апеляційного адміністративного суду. У решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року змінити в мотивувальній частині щодо підстав для відмови у відкритті провадження.

В іншій частині ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.

Постанову виготовлено: 16 липня 2025 року.