Справа № 420/2799/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2799/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.01.2025 року №19 «Про відмову у призначенні пенсії»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 16.08.2001 року по 19.02.2003 року та призначити пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.01.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 21.01.2025 року №19 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу не зараховано період роботи з 16.08.2001 року по 19.02.2003 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб (ОК-5) відсутні дані про роботу за вищевказаний період.

Вважаю, що ГУ ПФУ у Львівській області відмовивши ОСОБА_1 в призначенні пенсії порушило конституційні права останньої на отримання пенсії за віком.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 31.01.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Документ в електронному вигляді «Адміністративний позов» від 28.01.25 по справі №420/2799/25 надіслано одержувачу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в його електронний кабінет.

Документ доставлено до електронного кабінету: 28.01.25 21:00.

Документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження» від 31.01.25 по справі №420/2799/25 надіслано одержувачу Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в його електронний кабінет.

Документ доставлено до електронного кабінету: 31.01.25 16:07.

Відзив на позовну заяву пенсійним органом не надано.

14.02.2025 року за вхід.№ЕС/14334/25 надійшов відзив на позов (ГУ ПФУ в Одеській області), в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки на підставі Закону №1058-IV, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №19 від 21.01.2025 Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутній необхідного страхового стажу роботи.

Крім того, позовна вимога в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області здійснити Позивачу призначення та виплату пенсії з 14.01.2025 не підлягає задоволенню, оскільки це є дискреційними повноваження пенсійного органу.

17.02.2025 за вхід.№ЕС/14748/25 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що

Як вбачається із записів у трудовій книжці №17-18, у період з 16.08.2001 р. по 19.02.2003 р. позивач працювала у ФОП ОСОБА_2 на посаді швачки, та виконувала роботу з пошиву верхнього одягу на підставі трудового договору №127 від 16.08.2001 року.

Відповідачем було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів роботи через відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 64 Закону №1058-ІV територіальні органи пенсійного фонду мають право стягнути з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

Звертаю увагу, що запис спірного періоду роботи Позивача з 16.08.2001 р. по 19.02.2003 р. оформлений у трудовій книжці у відповідності до вимог чинного на момент внесення записів законодавства, жодних виправлень, закреслень тощо, не містить. Відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу Позивача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15.03.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Заява про призначення пенсії була передана до розгляду ГУ ПФУ в Сумській області за екстериторіальним принципом.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 22.03.2023 р. №19 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із неможливістю встановити взаємозв`язок між прізвищами у наданих ОСОБА_1 документах.

Так, відповідно до наданих документів ГУ ПФУ в Сумській області до страхового стажу не зарахувало наступні періоди:

періоди роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_1 ;

періоди навчання згідно диплому № НОМЕР_2 , оскільки неможливо встановити взаємозв`язок між прізвищами « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 », так як свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 є недійсним, оскільки прізвище зазначене у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_5 » (російською мовою) не відповідає прізвищу зазначеному у паспорті заявниці « ОСОБА_6 » (російською мовою).

Крім того, ГУ ПФУ в Сумській області до страхового стажу не зарахувало період роботи ОСОБА_1 з 01.11.1989 р. по 16.09.1996 р. згідно довідки №366-Г-11.1-21 від 17.02.2023 р., оскільки прізвище зазначене у довідці « ОСОБА_5 » (російською мовою) не відповідає прізвище зазначеному у паспорті « ОСОБА_6 » (російською мовою).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2023 р. провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення закрито.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2023 р., залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 28.08.2024 року ці рішення скасовано, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2024 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, встановлено факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) диплому Серії НОМЕР_4 від 25.07.1982, трудової книжки Серії НОМЕР_1 від 27.07.1982, архівної довідки Департаменту архівної справи та діловодства ОМР №366-Г-11.1-21 від 17.02.2023 року.

Після набрання рішенням законної сили, ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява про призначення пенсії була передана до розгляду ГУ ПФУ у Львівській області за екстериторіальним принципом.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 21.01.2025 року №19 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу не зараховано період роботи з 16.08.2001 року по 19.02.2003 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб (ОК-5) відсутні дані про роботу за вищевказаний період (при первісному розрахунку стажу ГУ ПФУ в Сумській області від 22.03.2023 р., вказаний період було зараховано до страхового стажу).

Предметом позову є зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 16.08.2001 року по 19.02.2003 року та призначення пенсії за віком.

Як вбачається із записів у трудовій книжці №17-18, у період з 16.08.2001 р. по 19.02.2003 р. Позивач працювала у ФОП ОСОБА_2 на посаді швачки 5-го розряду (Наказ про прийняття №4 від 16.08.2001, наказ про звільнення №15 від 19.02.2003).

Робота позивача у цей період також підтверджується трудовим договором №127 від 16.08.2001 року, який зареєстровано Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси 16.08.2001 року за №127. Завірено печаткою та підписом посадової особи Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси.

Трудовий договір №127 від 16.08.2001 року знято з реєстрації 26.02.2003 року Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси 16.08.2001 року за №127. Завірено печаткою та підписом посадової особи Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Вік ОСОБА_1 на час звернення 61 рік 10 місяців.

Необхідний стаж, визначений ст. 26 Закону №1058 становить 30 років.

Страховий стаж, який визначено ГУ ПФУ у Львівській області, складає 29 років 04 місяці 19 днів. Період роботи з 16.08.2001 по 19.02.2003 згідно трудового договору №127 від 01.08.2001 не зараховано, оскільки в реєстрі застрахованої особи (ОК-5) відсутні дані про роботу за вищевказаний період.

Оцінюючи таку підставу відмови, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із статтею 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною другої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Як свідчать матеріали справи, сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці серії №17-18, у період з 16.08.2001 р. по 19.02.2003 р. Позивач працювала у ФОП ОСОБА_2 на посаді швачки 5-го розряду (Наказ про прийняття №4 від 16.08.2001, наказ про звільнення №15 від 19.02.2003).

Робота позивача у цей період також підтверджується трудовим договором №127 від 16.08.2001 року, який зареєстровано Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси 16.08.2001 року за №127. Завірено печаткою та підписом посадової особи Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси.

Трудовий договір №127 від 16.08.2001 року знято з реєстрації 26.02.2003 року Центром зайнятості Суворовського району м. Одеси 16.08.2001 року за №127. Завірено печаткою та підписом посадової особи Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси.

У контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17).

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду та наведених норм чинного законодавства України, весь офіційно набутий трудовий стаж позивача з 16.08.2001 р. по 19.02.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо вимоги про призначення пенсії

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Так, за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Як встановлено під час розгляду справи, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу пенсійний орган зазначив відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків.

Однак, враховуючи висновок суду про наявність правових підстав для зарахування до стажу позивача періоду з 16.08.2001 по 19.02.2003, суд зазначає про наявність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, що означає лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити пенсію позивачу.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (968,96 грн.).

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 968,96 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №9253-4963-9495-9060 від 28.01.2025 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.01.2025 року №19 «Про відмову у призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 16.08.2001 року по 19.02.2003 року та призначити пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.01.2025 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, , електронна пошта: )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА