Справа № 380/9456/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9456/24 пров. № А/857/7415/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя у І інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 16 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Головне управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС) звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 113 825,82 грн з орендної плати з фізичних осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 року у справі № 380/9456/24, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки податкові повідомлення-рішення (далі ППР) від 18.04.2023 №-1326, №-1326, №-1326 були відкликані ГУ ДПС, несплата податкових зобов`язань за якими була підставою для звернення до суду з позовом, що розглядається, то підстави для задоволення таких позовних вимог контролюючого органу відсутні.

У апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Свої апеляційні вимоги відповідач обґрунтовує тим, що контролюючий орган мав намір скерувати до суду заяву про закриття провадження у справі після вирішення судом питання про поновлення провадження, однак можливості подати таке клопотання був позбавлений, оскільки ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 було поновлено провадження у справі №380/9456/24, а вже 16.01.2025 винесено рішення, яким відмовлено у задоволені позову ГУ ДПС.

На переконання скаржника, ухвалюючи оскаржуване рішення на наступний день після поновлення провадження у справі, суд позбавив позивача можливості скористатися своїми законними правами.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ГУ ДПС звернулося до адміністративного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб у сумі 113 825,82 грн, який був нарахований на підставі ППР ГУ ДПС від 18.04.2023 № -1326, № -1326, № -1326.

Відповідач ОСОБА_1 у червні 2024 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування вказаних ППР позивача. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 провадження у справі №380/13370/24 за таким позовом ОСОБА_1 було закрито на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки оскаржувані ППР ГУ ДПС від 18.04.2023 № -1326, №-1326, №-1326, №-1326 відкликані контролюючим органом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДПС у справі, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду апелянтом не оспорюються встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та надана таким обставинам правова оцінка.

При цьому суть апеляційних вимог ГУ ДПС зводиться до порушення судом першої інстанції його права на подачу клопотання про закриття провадження у справі з огляду на відкликання контролюючим органом ППР, на підставі яких були нараховані податкові зобов`язання ОСОБА_1 .

Оцінюючи можливість задоволення апеляційних вимог ГУ ДПС, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до приписів частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 238 вказаного Кодексу передбачено, що суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

При цьому відповідно до приписів частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Як свідчать матеріали справи, на час ухвалення Львівським окружним адміністративним судом оскаржуваного рішення 16.01.2025 у його розпорядженні не було клопотання ГУ ДПС про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою від позову, а відтак суд не мав підстав розглядати питання про можливість закриття провадження у справі з наведених підстав.

При цьому процесуальним законом не передбачено будь-яких обмежень щодо можливості ухвалення судового рішення по суті заявлених позовних вимог після поновлення провадження у справі, яка розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 380/9456/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді О. Б. Заверуха
В. Я. Качмар