Справа № 460/3309/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2025 року м. РівнеСправа №460/3309/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача-2 у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", викладену в рішенні від 17.01.2025 №44 ;

зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 08.01.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач постійно проживає на території радіоактивного забруднення. 08.01.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка проживає на території посиленого радіологічного контролю, пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідачем-2 відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тієї підстави, що позивачем не виконані умови зниження пенсійного віку, передбачені статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: період проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить лише 0 років 8 місяців 8 днів. Позивач зазначила, що документально підтверджено, що вона проживала у зоні гарантованого добровільного відселення (с. Кричильськ Сарненського району) в період з 03.07.1987 по 05.02.1990 (2 роки 7 місяців 4 дні) та проживала у зоні посиленого радіологічного контролю (м. Сарни, Рівненська область) в період з лютого місяця 1990 року по даний час (35 років). Відтак, оскільки позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення та у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 понад 5 (п`ять) років, то, відповідно, вона має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 вищевказаного Закону. Таким чином, пенсійний вік ОСОБА_1 підлягає зниженню на 5 років. Крім того, позивач має підтверджений страховий стаж більше 26 років, що підтверджено спірним рішенням. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач-2 протиправно відмовив їй в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 28.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Зазначив, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Звернув увагу, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тобто, взаємозалік періодів роботи (проживання) в різних зонах небезпеки від радіоактивного забруднення Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не передбачено. Розглянувши заяву та надані документи за принципом екстериторіальності, відповідач-2 встановив, що страховий стаж позивача складає 26 років 04 місяці 10 днів. Вік позивача на момент звернення становить 55 років 05 місяців 27 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 12.07.1995 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ. Позивач проживала та працювала у зоні посиленого радіологічного контролю з 24.04.1992 по 31.12.1992 року, що становить станом на 01.01.1993 рік 00 років 08 місяців 08 днів. До періоду проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період роботи з 02.08.1988 по 30.09.1988, з 10.10.1988 по 04.03.1992 рік, оскільки не вказано місце розташування підприємства. Враховуючи, що позивач не проживала (працювала) у зоні посиленого радіологічного контролю на протязі визначеного законом часу, права на пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у неї немає. За наведеного, вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

За змістом довідки про доставку електронного листа ухвала суду від 28.02.2025 доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Рівненській області в підсистемі Електронний суд 28.02.2025.

У встановлений судом строк відповідач-1 відзиву не подав.

Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача-1 не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 17.01.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою від 27.01.2023 №35/01-21, виданою Центром надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області, позивач зареєстрована та проживає в м. Сарни Рівненської області у періоди з 01.02.1990 по 10.02.1997, з 15.04.1997 по 21.07.2009 та з 29.07.2009 по дату видачі довідок.

Крім того, за змістом довідки від 21.11.2024 №13/03-427, виданої Старостинським округом №3 виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області, позивач була зареєстрована та постійно проживала в с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області у періоди з 03.07.1987 по 02.02.1990.

08.01.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

17.01.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення №44 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, оскільки період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 00 років 08 місяців 08 днів. Відтак, станом на 01.01.1993 не підтверджено проживання (робота) в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погоджуючись з такою відмовою органу Пенсійного фонду, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема:

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз.4);

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз.5).

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

За змістом частини другої статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Враховуючи викладене, позивач дійшла хибного висновку про те, що оскільки вона проживала у зоні гарантованого добровільного відселення та у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 понад 5 (п`ять) років, то має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Суд зауважує, що право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку має особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на забрудненій території з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993, а саме:

- на території зони гарантованого добровільного відселення протягом не менше 3 років;

- на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом не менше 4 років.

При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у таких зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку:

- у зоні гарантованого добровільного відселення - на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.

Відтак, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 , видане 17.01.1995 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п. 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44 (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення; далі Порядок №44), громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими чинним законодавством.

За змістом п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), яка чинна на сьогодні, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: …право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 надає позивачу право користуватися пільгою на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбаченою ст. 55 Закону №796-XII, за умови проживання станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років (абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII), а на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років (абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).

Разом з тим, вищевказане посвідчення не підтверджує факт проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, оскільки відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони посиленого радіологічного контролю засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17, від 10.04.2019 у справі №162/760/17 та постановах Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Крім того, за змістом Порядку №44 (чинного на час видачі позивачу посвідчення) видача посвідчень встановленого зразка громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться громадянам, які постійно проживають та працюють у районах з підвищеним рівнем радіоактивного забруднення і віднесені до категорій 3 і 4, - відповідними облвиконкомами за місцем їх проживання на підставі довідок.

При цьому, Порядок №44 не передбачав необхідного терміну проживання особи на забрудненій території для отримання відповідного посвідчення.

Таким чином, питання проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993 не вирішувалося при наданні їй статусу потерпілої особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_1 дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі і на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, однак не підтверджує факту постійного проживання, постійного працевлаштування чи постійного навчання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року.

Аналізуючи положення абзацу 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.05.2025 у справі № 460/658/24 виснував, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи). Наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Матеріалами справи (довідкою органу місцевого самоврядування від 27.01.2023 №35/01-21) стверджено, що у період з 01.02.1990 по 10.02.1997, з 15.04.1997 по 21.07.2009 та з 29.07.2009 по дату видачі довідки (27.01.2027) позивач постійно проживала в м. Сарни Рівненської області, яке до 2015 року відносилося до 4 зони посиленого радіологічного контролю.

Інших доказів щодо проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю матеріали судової справи не містять. Не містять доказів проживання позивача на вказаній території радіоактивного забруднення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986.

Оскільки у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 позивач не проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, то вона не має права на зарахування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт проживання позивача з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 в зоні посиленого радіоекологічного контролю лише 2 роки 11 місяців (з 01.02.1990 по 31.12.1992 включно).

При цьому, період проживання (роботи, навчання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 03.07.1987 по 05.02.1990 (2 роки 7 місяців 3 дні), зазначений в довідці від 21.11.2024 №13/03-427, виданій Старостинським округом №3 виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області, не може братися до уваги в розрахунок періоду для зниження пенсійного віку в спірних правовідносинах, оскільки за змістом ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою ст. 55 Закону №796-ХІІ, тобто період проживання (роботи, навчання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає включенню в період проживання та роботи такої особи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Суд відхиляє доводи позивача про її проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад 35 років, адже статтею 55 Закону №796-XII чітко встановлено, що для реалізації права особи на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку врахуванню підлягають періоди її проживання (працевлаштування, навчання) на території радіоактивного забруднення (у даному випадку в зоні посиленого радіоекологічного контролю) з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) по 01.01.1993. При цьому, в зоні посиленого радіоекологічного контролю такий період станом на 01.01.1993 має становити в сукупності не менше 4 років.

Проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років не дає їй права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набула права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, то відповідач-2 відмовив їй в призначенні пенсії з підстав відсутності такого права правомірно.

Крім того, в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

З огляду на викладене, враховуючи висновок суду про правомірність відмови відповідача-2 у призначенні позивачу пенсії, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача-1 призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, також задоволенню не підлягає.

Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Враховуючи результати судового розгляду справи, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України не розподіляються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд.158Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69005. ЄДРПОУ/РНОКПП 20490012)

Повний текст рішення складений 18 липня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко