Справа № 420/14646/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб та військовий збір, який утримано із нарахованих коштів за рішеннями суду по справі №420/17668/24;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб та військовий збір, який утримано із нарахованих коштів за рішенням суду по справі №420/17668/24.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивачка ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у НОМЕР_2 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_3 ). Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 20.03.2022 №122-ОС була звільнена з військової служби та наказом від 22.04.2022 №175-ОС виключена зі списків особового складу та знята з усіх видів забезпечення.

У подальшому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року по справі №420/17668/24, військовою частиною НОМЕР_3 08.04.2025 року на картковий рахунок позивачки зараховано кошти у сумі 54 255,32 грн.

Враховуючи, що нарахування згідно рішення суду становить 70461,46 грн., а виплачено 54 255,32 грн., позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, що утримано із нарахованих коштів за рішенням суду по справі №420/17668/24, однак відповіді не отримала.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, та військового збору, що утримані із нарахованих коштів за рішеннями суду по справі №420/17668/24, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

18.06.2025 року відповідачем за допомогою системи Електронний суд подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує.

Відповідач підтвердив, що позивачці на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року по справі №420/17668/24 було здійснено виплату у сумі 54 255,32 грн., однак зазначив, що підстави для компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, та військового збору відсутні.

Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідач зазначив, що виплати, які були здійснені за рішенням № 420/17668/24, не стосуються виконання обов`язків під час проходження служби позивачки та не входять до складу грошового забезпечення, а сплачені за рішенням суду у зв`язку з невчасним розрахунком при звільненні. ОСОБА_1 звільнена з військової служби та не отримує грошового забезпечення, тому позивачка не має права на виплату їй грошової компенсації суми податку на доходи фізичних осіб.

Щодо компенсації сум утриманого військового збору відповідач зазначив, що від оподаткування військовим збором звільняється грошове забезпечення, яке виплачується військовослужбовцям, у разі підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів. Натомість, сума виплати середнього заробітку не підпадає під зазначений критерії, отже позивачка не звільнена від оподаткування військовим збором.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ).

Згідно Витягу з Наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22.04.2022 року №175-ОС, старшого сержанта ОСОБА_2 , начальника складу групи зберігання відділення матеріального забезпечення, звільнену у відставку за підпунктом «а» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 22.04.2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 7).

Після звільнення з військової служби між позивачкою та відповідачем виникли спірні правовідносини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 року у справі №420/17668/24, яке набрало законної сили 06.08.2024 року, визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.04.2022 по 06.04.2024 включно. Стягнуто з НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.04.2022 по 06.04.2024 у розмірі 73134,46 грн (сімдесят три тисячі сто тридцять чотири грн 46 коп.).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2025 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - змінено, викладено третій абзац резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.04.2022 по 06.04.2024 у розмірі 70461,46 (сімдесят тисяч чотириста шістдесят одна грн. 46 коп.).

08.04.2025 року на виконання судового рішення у справі №420/17668/24 відповідачем виплачено на користь позивачки кошти у сумі 54 255,32 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 9).

Вказані обставини справи не заперечуються сторонами.

Спірним між сторонами стало питання щодо наявності підстав для компенсації позивачці сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, утриманих з суми 70461,46 грн., нарахованої згідно судового рішення у справі №420/17668/24.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція №558).

Згідно з пунктами 2-3 розділу I Інструкції №558, у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Предметом спору у зазначеній справі є вирішення питання щодо наявності у позивачки права на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, утриманих з суми 70461,46 грн., нарахованої згідно судового рішення у справі №420/17668/24.

Для вирішення вказаного спірного питання з`ясуванню підлягає питання щодо правової природи нарахованих та виплачених позивачці коштів, що безпосередньо впливає на можливість компенсації податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Згідно обставин справи, 08.04.2025 року на виконання судового рішення у справі №420/17668/24 відповідачем виплачено на користь позивачки кошти у сумі 54 255,32 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 9).

У свою чергу, згідно судового рішення у справі №420/17668/24, на користь ОСОБА_1 присуджено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.04.2022 по 06.04.2024 у розмірі 70461,46 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У свою чергу, статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді компенсації роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

З наведеного слідує, що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні носить компенсаторний характер та не входить до виплат, право на які військовослужбовець набуває у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з суми 70461,46 грн., нарахованої згідно судового рішення у справі №420/17668/24.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, компенсація сум податку з доходів фізичних осіб згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 утриманих з суми нарахованого позивачці середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні згідно судового рішення у справі №420/17668/24 у даному випадку не здійснюється, оскільки «середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні» не входить до виплат, право на які позивачка набула у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Враховуючи вищевикладене, позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Щодо компенсації військового збору, утриманого з суми 70461,46 грн., нарахованої згідно судового рішення у справі №420/17668/24.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на 08.04.2025), платниками збору є:

1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу;

2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп;

3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).

Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на 08.04.2025), об`єктом оподаткування збором є:

1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу;

2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - щомісячна сума, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 292 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на 08.04.2025), ставка збору становить:

1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту;

2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку на календарний місяць;

3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - 1 відсоток від доходу, визначеного згідно із статтею 292 цього Кодексу;

4) для військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань - 1,5 відсотка з доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 цього пункту).

Відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на 08.04.2025), звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу та підрозділом 1 цього розділу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпункті 165.1.36 пункту 165.1 статті 165, підпунктах 3 і 4 пункту 170.13-1 статті 170 цього Кодексу та пункті 14 підрозділу 1 цього розділу.

Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи військовослужбовця у вигляді грошового забезпечення, отримані за період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Згідно обставин справи, позивачка проходила військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) та виключена зі списків особового складу частини у період дії правового режиму воєнного стану з 22.04.2022 року.

08.04.2025 року на виконання судового рішення у справі №420/17668/24 відповідачем виплачено на користь позивачки кошти у сумі 54 255,32 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 9).

За таких обставин суд висновує, що умови для компенсації військового збору, утриманого з суми 70461,46 грн., нарахованої згідно судового рішення у справі №420/17668/24, відсутні, оскільки середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні носить компенсаторний характер та не охоплюється поняттям грошового забезпечення, отриманого за період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Тобто, позивачка не звільнена від оподаткування військовим збором під час нарахування доходу у вигляді середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні

Враховуючи вищевикладене, позов у цій частині вимог також задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових втрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.