Справа № 280/5139/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 липня 2025 року Справа № 280/5139/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (69104, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Європейська, буд. 16, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшла справа за позовною заявою ОСОБА_1 (далі позивач) до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), в якій позивач (з урахуванням уточненої позовної заяви) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням № 61182790 з Єдиного реєстру боржників та зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () виключити інформацію про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням № 61182790 з Єдиного реєстру боржників.

- визнати протиправною бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням № 61184638 з Єдиного реєстру боржників та зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () виключити інформацію про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням № 61184638 з Єдиного реєстру боржників;

- визнати протиправною бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням № 61185098 з Єдиного реєстру боржників та зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () виключити інформацію про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням № 61185098 з Єдиного реєстру боржників.

В обгрунтування позову вказує, що на виконанні у державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження № 61185098, № 61182790, № 61184638 з примусового виконання постанови № 314/5923/18 від 10 січня 2019 року, виданої Вільнянським районним судом Запорізької області, постанови № 314/1885/19 від 07 чеврня 2019 року, виданої Вільнянським районним судом Запорізької області, постанови № 314/8/19 від 11 лютого 2019 року, виданої Вільнянським районним судом Запорізької області. Вищезазначені виконавчі провадження завершені відповідно до пункту 2 статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження, оскільки встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке підлягає вилученню, у зв`язку із чим оригінали постанов повернуто на адресу стягувача разом з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу. З огляду на те, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників позивач є боржником, представник позивача 14 травня 2025 року звернувся до відповідача із вимогою про виключення з Єдиного реєстру боржників інформації щодо позивача, у відповідь на яку отримав відмову. Не погоджуючись із такою позицією відповідача представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статті 160 КАС України, пропуском строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України та не відповідності вимогам статті 5 КАС України.

26 червня 2025 року представником позивача усунуто недоліки позовної заяви шляхом подання до суду уточненої позовної заяви та клопотання про поновлення процесуального строку, яке на думку суду містить належне обґрунтування щодо причин пропуску строку звернення до суду із позовом в адміністративній справі № 280/5139/25.

Ухвалою судді від 01 липня 2025 року визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом в адміністративній справі № 280/5139/25, поновлено йому такий строк та відкрито провадження у справі №280/5330/25 за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику учасників справи.

Також, вказаною ухвалою судді від відповдача ввитребувано належним чином засвідчені копії виконавчих проваджень № 61182790, № 61184638, № 61185098, в тому числі постанови про повернення виконавчих документів за вказаними виконавчими провадженнями.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, матеріали справи містять докази належного повідомлення Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про розгляд в Запорізькому окружному адміністративному суді справи №280/5330/25.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 17 квітня 1996 року Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькі області.

Постановою Вільнянського районного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 314/5923/18 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340(тристасорок) гривень (р/р № 0079, одержувач державний бюджет Вільнянський район, код ЄРДПОУ 37997149, банк ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, код бюджетної класифікації 21081100). Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384грн.20 коп. на користь держави стягувач Державна судова адміністрація України, (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106,, код отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві, код банка отримувача 820019, код класифікації 22030106, рахунок отримувача 0001).

Зазначена постанова Вільнянського районного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 314/5923/18 перебувала на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (виконавче провадження № 61185098).

В межах виконавчого провадження державним виконавцем вживались заходи примусового виконання. У результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке необхідно конфіскувати, у зв`язку з відсутністю виявленого майна 28 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»

Також, постановою Вільнянського районного суду від 27 травня 2019 року у справі № 314/1885/19 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 85 КпАП України. Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 85 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави заподіяну Управлінню державного агентства рибного господарства у Запорізькій області шкоду у розмірі 1445 (одна тисяча чотириста сорок п`ять) гривень 00 копійок. Стягнути зі ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривені 20 копійокна користь держави.

Зазначена постанова Вільнянського районного суду від 27 травня 2019 року у справі № 314/1885/19 перебувала на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (виконавче провадження 61182790).

В межах виконавчого провадження державним виконавцем вживались заходи примусового виконання. У результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке необхідно конфіскувати, у зв`язку з відсутністю виявленого майна 28 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, постановою Вільнянського районного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 314/8/19 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 85 КпАП України. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 85 КУпАП, у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави заподіяну Управлінню державного агентства рибного господарства у Запорізькій областішкоду у розмірі 3145 (три тисячі сто сорок пять) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривені 20 копійокна користь держави.

Зазначена постанова Вільнянського районного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 314/8/19 перебувала на виконанні у Комунарському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (виконавче провадження 61184838).

В межах виконавчого провадження державним виконавцем вживались заходи примусового виконання. У результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке необхідно конфіскувати, у зв`язку з відсутністю виявленого майна 28 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

14 травня 2025 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою у якій просив вилучити відомості з Єдиного реєстру боржників про ОСОБА_1 , як боржника.

Листом відповідача № 61899/9-20.23-38 від 30 травня 2025 ркоу представнику позивача, зокрема, роз`яснено, що виконавчі № 61185098, № 61182790, № 61184638 з примусового виконання постанови № 314/5923/18 від 10 січня 2019 року, виданої Вільнянським районним судом Запорізької області, постанови № 314/1885/19 від 07 чеврня 2019 року, виданої Вільнянським районним судом Запорізької області, постанови № 314/8/19 від 11 лютого 2019 року, виданої Вільнянським районним судом Запорізької області. Вищезазначені виконавчі провадження завершені відповідно до пункту 2 статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження, оскільки було встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке підлягає вилученню, у зв`язку із чим оригінали постанов повернуто на адресу стягувача разом з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу. Також, вказана, що строки зберігання вищезазначених виконавчих проваджень закінчився. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 року. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Стано на 30 травня 2025 ркоу документи, які були передані до відділу щодо конфіскації майна боржника, повернуті стягувачу та на виконанні у відповідача не перебувають.

Інформація щодо позивача як боржника з Єдиного реєстру боржників, незважаючи на звернення представника позивача, вилучена не була.

Позивач вважаючи безпідставними наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників звернувся до суду із даним адміністративним позовом про зобов`язання відповідача виключити інформацію про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесену у зв`язку з відкриттям виконавчих проваджень № 61185098, № 61182790, № 61184638.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону №1404-VІІІ, учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приписами частини 2 статті 15 Закону №1404-VІІІ передбачено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1404-VІІІ єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону №1404-VІІІ, відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 6 статті 9 Закону № 1404-VIII Єдиний реєстр боржників містить такі відомості:

1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;

2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;

3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;

4) номер виконавчого провадження;

5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Відповідно до частини 7 статті 9 Закону №1404-VІІІ відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Пунктами 1, 3, 11 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ визнано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Аналогічні норми передбачені і Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5 (далі - Положення №2432/5), відповідно до пункту 2 розділу І якого, єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Так, згідно з пунктами 6, 7 розділу ХІ Положення №2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження"; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження"; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження"; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

З аналізу викладених приписів Закону №1404-VІІІ та Положення №2432/5 вбачається, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Судом встановлено, що з урахуванням наданого представником позивача до суду листа Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 61899/9- 29.23-38 від 30 травня 2025 року, постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 лютого 2020 року у виконавчих провадженнях № 61185098, № 61182790, № 61184638 повернуто виконавчі документи стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII у зв`язку з тим, що згідно проведених виконавчих дій у боржника відсутнє майно яке підлягає стягненню.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частинами 5, 6 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування частини сьомої статті 9 Закону №1404-VIII у подібних правовідносинах.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі №160/4015/19 зазначено, що вимоги пункту 2 статті 37 Закону №1404-VIII, на підставі якої виконавчі провадження тричі поверталися стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з вказаного Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в частині сьомій статті 9 Закону №1404-VIII.

Подібний висновок був також викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2022 року у справі №910/4404/17, у якій зазначено таке: Законом №1404-VIII установлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. З правового аналізу положень пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача права звернутись до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, імперативні приписи частини 7 статті 9 Закону №1404-VIII установлюють, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у випадку винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.

Водночас пункт 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ, на підставі якого у спірних правовідносинах повернуто виконавчі документи стягувачу у виконавчих провадженнях № 61185098, № 61182790, № 61184638, не входить до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

З аналізу положень пункту 2 частини 1 та частини 5 статті 37 Закону №1404-VІІІ випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову. У випадку повернення виконавчого документа з указаних підстав стягувач не позбавлений права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, а у випадку пропуску цього строку - звернутися до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи, що повернення виконавчих документів стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, не є підставою для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, а також те, що в добровільному порядку постанови Вільнянського райнного суду Запорізької області у справах № 314/5923/18, № 314/1885/19, № 314/8/19 не виконані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях № 61185098, № 61182790, № 61184638.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №580/12260/23.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору і доказів на підтвердження чи спростування цих обставин.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову, то підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно із статтею 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 липня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов