Справа № 495/2519/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 495/2519/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В.,

за участю секретаря: Мунтян С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2025 у справі №495/2519/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасуваннях постанови про адміністративне правопорушення

У С Т А Н О В И В:

14.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №3069 від 04.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує про те, що його належним чином не викликали до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Як зазначає ОСОБА_1 , чинне законодавство у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації не містить норм, які б встановлювали обов`язок громадян під час дії особливого періоду з`являтися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки без відповідного виклику. Крім того, на думку позивача, суб`єктом владних повноважень безпідставно застосовано максимальний розмір штрафу. При цьому, належної мотивації з даного приводу не наведено.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що ОСОБА_1 медичний огляд для визначення придатності до військової служби проходив 13.05.2008. Натомість, за період проведення мобілізації, незважаючи на наявність обов`язку, жодного разу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не з`явився, систематично ухиляючись від отримання повістки про виклик. Позивач прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки лише після внесення до законодавства змін щодо необхідності особистого подання заяви на отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2025 у справі №495/2519/25 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №3069 від 04.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП - без змін.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що в діях позивача наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, адже ОСОБА_1 злісно ухилявся від виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини. Як зазначено міськрайонним судом, з початку повномасштабної війни військовозобов`язані громадяни України не повинні чекати на окремий виклик, а зобов`язані самостійно прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Крім того, судом першої інстанції враховано, що позивач проходив навчання на військовій кафедрі, має відповідні знання у військовій справі, склав присягу на захист Батьківщини, має військове звання «лейтенант» та відноситься до молодшого офіцерського складу.

Не погодившись із вищеозначеним рішенням міськрайонного суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не застосування закону, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що працівником органу поштового зв`язку не здійснено неналежного оповіщення про отримання поштової кореспонденції, а тому він не був зобов`язаний з`являтись до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Така обставина унеможливлює накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за нез`явлення за повісткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Як зазначає скаржник, судом першої інстанції не надано оцінки посиланню позивача на порушення порядку направлення (вручення) повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також не розглянуто клопотання про виклик та допит працівника пошти в якості свідка. Крім того, міськрайонним судом не перевірено чи розповсюджуються на спірні правовідносини положення примітки до статей 210 та 210-1 КУпАП, зважаючи на те, що метою виклику позивача згідно з повісткою було уточнення даних. До того ж, оскаржувана постанова, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не містять доказової інформації про те, що відповідачем вживалися залежні від нього заходи для отримання необхідних персональних даних військовозобов`язаного з перелічених у примітці інформаційних систем і баз даних, і такі заходи виявилися безрезультатними. Також, безпідставним, на думку позивача, накладення на нього максимального розміру штрафу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що начальником групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 складено протокол №1253/657 про адміністративне правопорушення за порушення вимог частин 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме своєю бездіяльністю, без поважних причин, ухилився від вчинення дій щодо з`явлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для визначення призначення на особливий період.

За наслідком розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 04.04.2025 прийнято постанову №3069 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Означеним індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 25 500грн.

Не погодившись із такою постановою по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04.04.2025 №3069 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд даної справи в апеляційному порядку, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частинами 1, 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

- резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

- військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

- військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

- особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» №69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась та який наразі діє.

Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Як установлено колегією суддів, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , має звання лейтенант.

Згідно постанови ВЛК від 13.05.2008 до військової служби придатний.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 виписано повістку, у якій зазначено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 01.03.2025 о 14год 00хв. для уточнення даних.

Таку повістку було надіслано засобами поштового зв`язку за адресою проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Однак, у зв`язку з неможливістю вручення поштової кореспонденції адресату, останню було повернуто відправнику із відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно фактичних обставин, лише 03.04.2025 о 17год 30хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подання заяви щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За таких обставин колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що є наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

При цьому, апеляційний адміністративний суд відхиляє довід скаржника про неотримання повістки, з огляду на таке.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Абзацом 3 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Як з`ясовано колегією суддів, повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 надіслано засобами поштового зв`язку за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Однак, у зв`язку з неможливістю вручення поштової кореспонденції адресату, останню було повернуто відправнику із відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже, системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів у поєднанні з фактичними обставинами справи свідчить про те, що в спірних правовідносинах наявне належне підтвердження оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У контексті наведеного слід врахувати, що при спробі вручення посадовою особою органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки військовозобов`язаному ОСОБА_1 повістки на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, останній зачинився в транспортному засобі, що свідчить про ухилення від отримання повістки.

Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи рапортом офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_5 від 24.07.2023.

Апеляційний адміністративний суд вказує про безпідставність посилання скаржника на порушення органом поштового зв`язку порядку направлення (вручення) повістки, адже означене не є предметом даного спору.

Не є юридично спроможним припущення ОСОБА_1 відносно того, що на спірні правовідносини не поширюються приписи статей 210, 210-1 КУпАП, адже згідно фактичних обставин справи підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності було невиконання обов`язку щодо прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а не уточнення даних.

В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, є нагальна потреба в належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання конституційного обов`язку захисту Вітчизни.

З огляду на вказане колегія суддів уважає доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Слід відмітити, що розмір штрафу в оскаржуваному акті індивідуальної дії посадовою особою визначено з урахуванням тяжкості скоєного правопорушення, поведінки порушника, періоду в який таке порушення скоєно. До того ж, визначення розміру штрафу віднесено до виключних повноважень уповноваженої особи, яка виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, установлені в межах даного апеляційного перегляду справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вказує про правильність висновку міськрайонного суду відносно правомірності спірної постанови №3069 від 04.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

Частинами 7, 8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За наслідком розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Як з`ясовано колегією суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення районним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.272, 286, 308, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2025 у справі №495/2519/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасуваннях постанови про адміністративне правопорушення без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, з урахуванням приписів ст.272 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Н.В. Вербицька