Справа № 240/12514/24
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року

м. Київ

справа №240/12514/24

адміністративне провадження № К/990/11061/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Смоковича М.І., Мацедонської В.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 240/12514/24

за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито,

за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025, постановлену у складі: судді-доповідача Полотнянка Ю.П., суддів Смілянця Е.С., Драчук Т.О.,

УСТАНОВИВ:

І. Обставини справи

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.01.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.01.2021, із врахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, обчисливши щомісячний розмір індексації 4001,64 грн як різницю між сумою індексації, обчисленою в березні 2028 року із застосуванням індексів споживчих цін, що відповідають місяцю підвищення посадового окладу січня 2008 року, і розміром підвищення доходу в березні 2018 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 визнано неповажними наведені військовою частиною НОМЕР_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення; відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 та залишено апеляційну скаргу без руху. Установлено відповідачу десятиденний строк для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням інших поважних підстав його пропуску та наданням доказів на їх підтвердження.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №240/12514/24.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції було вручено відповідачеві у день складання його повного тексту - 04.12.2024, а тому апеляційну скаргу на нього відповідач міг подати не пізніше 06.01.2025. Водночас до суду апеляційної інстанції відповідач звернувся 25.01.2025, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що реалізувати право на апеляційне оскарження у встановлений КАС України строк об`єктивно перешкоджала відсутність на рахунках військової частини НОМЕР_1 коштів для сплати судового збору.

Оцінюючи вказані доводи, суд апеляційної інстанції зазначив, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень права в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Констатувавши, що інших підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження апелянт не зазначив, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України (якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними).

ІI. Провадження в суді касаційної інстанції

Уважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалене з порушенням вимог процесуального закону, військова частина НОМЕР_1 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025 і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про незазначення військовою частиною НОМЕР_1 об`єктивних перешкод для своєчасного оскарження рішення суду першої інстанції.

Скаржник доводить, що в спірних правовідносинах причиною неподання апеляційної скарги у встановлений законом строк є відсутність у військової частини НОМЕР_1 коштів для оплати судового збору.

Указані обставини, за доводами скаржника, не залежали від волевиявлення військової частини НОМЕР_1 , а тому відповідали критерію поважності для цілей поновлення строку на апеляційне оскарження.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не подавав.

Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 17.03.2025. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Смоковичу М.І., Мацедонській В.Е.

Ухвалою Суду від 07.05.2025 відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

ІІІ. Джерела права

Згідно з частиною першою статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).

Згідно з частиною п`ятою статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

IV. Позиція Верховного Суду

Спірним питанням у цій справі є наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 121, частиною третьою статті 295 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску цього строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У цій справі як на підставі для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник посилався на відсутність коштів, які б можна було (з урахуванням обмежень, що випливають з бюджетного законодавства) спрямувати на оплату судового збору.

З цього приводу Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 28.04.2021 у справі №640/3393/19, від 21.09.2023 у справі №160/15387/22, від 09.11.2023 у справі №560/11237/22 і від 20.11.2023 у справі №120/18501/21-а, акцентував увагу на тому, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватися принципів належного врядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, установлених нею ж.

Отже, відсутність в кошторисах суб`єктів владних повноважень коштів на оплату судового збору за загальним правом не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Щодо посилань скаржника на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №420/2776/20, то у вказаній справі Верховний Суд не здійснював перегляду рішень судів першої та / або апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

Водночас Суд зазначає, що правову позицію, яку скаржник наводить в касаційній скарзі, Верховний Суд висловлював в інших постановах, зокрема від 29.01.2021 у справі №802/2386/14-а, від 15.08.2024 у справі № 640/18587/21.

Так, за вказаною правовою позицією питання щодо поважності причини пропуску процесуального строку є питанням факту, а не питанням права. Зазвичай, обставини, які стосуються фінансування суб`єкта владних повноважень, як і інші обставини, що стосуються його організаційної діяльності, не є поважними причинами, на які суб`єкт владних повноважень може посилатися як на підставу поновлення пропущеного ним процесуального строку. Проте закон не виключає можливості поновлення суб`єкту владних повноважень процесуального строку, в тому числі строку на апеляційне оскарження судового рішення, пропущеного через фінансову неспроможність сплатити судовий збір. Виключність таких випадків може бути обумовлена, зокрема, розміром судового збору, який, згідно із законом, підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, оскільки це може впливати на тривалість процедури сплати судового збору державним казначейством.

Отже, виходячи із змісту вказаної правової позиції, у виключних випадках неспроможність сплатити судовий збір все ж може бути достатнім підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Однією з таких виключних причин є, зокрема, розмір судового збору, величина якого в розрізі кошторису суб`єкта владних повноважень може впливати на тривалість процедури сплати судового збору.

У цьому контексті Суд зазначає, що розмір судового збору, який підлягав сплаті за оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, становив 1 453,44 грн, тобто не був таким, що об`єктивно міг вплинути на тривалість процедури сплати чи виділення відповідних асигнувань.

Суд також звертає увагу і на істотні відмінності обставин справ, у яких було висловлену вказану правову позицію, з фактичними обставинами цієї справи. Зокрема, у справах №802/2386/14-а і №640/18587/21 скаржники звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами в межах встановленого КАС України строку, проте через несплату судового збору апеляційні скарги було повернуто. Лише при повторному зверненні, яке в обох справах було здійснено скаржниками без зайвих зволікань, суд апеляційної інстанції констатував пропуск строку звернення до суду й застосував відповідні процесуальні наслідки (відмовив у відкритті апеляційного провадження).

Саме цей аспект (своєчасність першого звернення до суду апеляційної інстанції та відсутність невиправданих затримок і зволікань з повторним оскарженням) був ключовим в оцінці відсутності сплати судового збору як підстави, що у виключних випадках все ж може бути поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Проте, як убачається з матеріалів цієї справи, військова частина НОМЕР_1 до 06.01.2025 (останній день строку на апеляційне оскарження) рішення суду першої інстанції не оскаржувала, і вперше до суду апеляційної інстанції звернулася 25.01.2025.

Суд зазначає, що відсутність коштів на оплату судового збору хоча і може в окремих випадках бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, не звільняє учасника справи від добросовісного здійснення процесуальних прав.

Отже, наведені скаржником обставини не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.

У статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

V. Судові витрати

Ураховуючи результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі № 240/12514/24 залишити без змін.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: М.І. Смокович

В.Е. Мацедонська