Справа № 160/11746/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "ГАЗ СЕРВІС ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
Зокрема, позивачем зазначено, що фото, які додані до Акта від 06.03.2025 не підтверджують місця проведення перевірки, а також дату та час прибуття уповноважених осіб відповідача на перевірку.
Також позивач, що до ГУ ДПС у Дніпропетровській області ним було подано «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» за формою №20 - ОПП, відповідно до якого відповідача проінформовано про додаткову адресу здійснення господарської діяльності за адресою Дніпропетровська область м. Жовті Води вулиця Володимира Великого, буд 1/А. за вказаною адресою, представники відповідача не звертались. Також у контролюючого органу була наявна інформація про контактні телефони директора та бухгалтера підприємства позивача.
Крім того, позивач зазначає, що спірне розпорядження не відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, оскільки не містить обов`язкових відомостей, що встановлені частиною 3 статті 46 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
За таких обставин, позивач вважає спірне розпорядження протиправним та просить його скасувати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а також встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Згідно змісту наданого відповідачем відзиву на позов, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, зазначає, що факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням підтверджується фотографіями, зробленими під час здійснення виходу для проведення фактичної перевірки ПП «Газ Сервіс Плюс», які є додатками до акту про неможливість проведення фактичної перевірки від 06.03.2025 № 573/04-36- 09-02/36511498, що відповідає вимогам статті 46 Закону України № 3817.
У наданій позивачем відповіді на відзив, товариство, з посиланням на Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, що затверджені наказом ДПС України №470 від 4 вересня 2020, зазначило, що відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин того, що контролюючим органом здійснювались дії щодо складення та надсилання запиту для встановлення місцезнаходження позивача до підрозділу органу ДПС, отже, на думку позивача, відсутні будь які докази, що підтверджують здійснення заходів щодо встановлення місця знаходження ПП «ГАЗ СЕРВІС ПЛЮС».
Також позивач зазначив, що супереч положенням частини 3 статті 46 Закону № 3817-IX у рішенні від 04.04.2025 №242, не зазначено відповідного пункту частини другої статті 46 Закону № 3817-IX, як підставу припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі пальним, що дає можливість позивачу для неоднозначного трактування правових підстав для прийняття рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
До того ж, позивач зазначив про порушення відповідачем строку прийняття спірного розпорядження, що передбачений пунктом 1 частин 4 статті 46 Закону № 3817-IX, оскільки факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності встановлений ГУ ДПС у Дніпропетровській області 06 березня 2025 року, тому рішення про припинення дії ліцензії повинно бути прийняте не пізніше 20 березня 2025 року (10 робочих днів), а фактично, витяг з розпорядження датований 04 квітня 2025 року.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
До Акта від 06.03.2025 додано фото фіксація на 2 аркушах.
Позивач, не погодившись з Актом від 06.03.2025, подав до ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечення.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся за судовим захистом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи .бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).
Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), при цьому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявність та/або отримання контролюючим органом відповідної інформації, яка свідчить про можливі порушення з боку платника податку порушень вимог законодавства, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Згідно наказу від 17.02.2025 № 1391-п «Про проведення фактичної перевірки», ГУ ДПС у Дніпропетровській області конкретизував підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та зазначив, що підставою проведення фактичної перевірки є здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Згідно висновку Верховного Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, що сформований у постанові від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23, наявність в наказі від 5 січня 2023 року №29-п лише посилань на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України не можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки. Так, оскільки вказаний підпункт передбачає дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у наказі від 5 січня 2023 року №29-п без зазначення конкретної з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, не могло надати позивачу загальне розуміння про підставу призначення перевірки та її предмет.
Разом з тим, у даній справі судом встановлено, що контролюючим органом конкретизовано підставу проведення перевірки, що передбачена п.п. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 ПК України, тому дотримано процедуру призначення фактичної перевірки.
Щодо встановленого відповідачем факту відсутності позивача його за місцезнаходженням.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (Закон №3817-ІХ).
За приписами частин першої, четвертої статті 29 Закону № 3817-IX оптова торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право оптової торгівлі пальним. Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право оптової торгівлі пальним на кожне місце оптової торгівлі пальним, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або місцезнаходженням постійного представництва нерезидента.
Статтею 46 Закону № 3817-IX регулюються питання припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, частина перша якої передбачає, що дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Відповідно до частини 4 статті 46 Закону № 3817-IX рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності приймається: 1) протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання податковим органом відповідних документів (у тому числі рішення суду) та/або виявлення даних/відомостей, що є підставою для припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності згідно з частиною другою цієї статті; 2) у разі припинення дії ліцензії за результатами перевірки податкового органу - не раніше одинадцятого робочого дня за днем направлення суб`єкту господарювання акта такої перевірки; 3) у разі припинення дії ліцензії за заявою суб`єкта господарювання - не пізніше 20 робочих днів з дня, наступного за днем отримання такої заяви органом ліцензування
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 46 цього Закону підставою для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, серед іншого, факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб.
У разі встановлення факту відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, ця норма застосовується, якщо така уповноважена особа не з`явилася на місце зберігання протягом двох годин після встановлення такого факту посадовими особами податкового органу, що зафіксовано у відповідному акті.
До актів, передбачених цим пунктом, обов`язково долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначених фактів технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та/або засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.
У разі встановлення факту відсутності ліцензіата за місцезнаходженням дія всіх наявних у ліцензіата ліцензій припиняється.
За змістом частини сьомої статті 46 Закону № 3817-IX рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, прийняте територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може бути оскаржено в адміністративному порядку, передбаченому Податковим кодексом України, або в судовому порядку, а рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, прийняте центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - в судовому порядку.
Таким чином, для прийняття контролюючим органом рішення про припинення дії ліцензії суб`єкта господарювання на право оптової торгівлі пальним у порядку статті 46 Закону № 3817-IX має бути встановлено та підтверджено відповідними доказами факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб за місцезнаходженням.
Щодо доводів позивача про порушення контролюючим органом строку прийняття рішення про анулювання ліцензії.
В даному випадку, анулювання ліцензії позивачу відбулось за наслідками отриманих податковим органом відомостей про відсутність ліцензіата за місцем знаходження, тобто при визначенні строку прийняття оскаржуваного рішення слід керуватись пунктом 1 частини 4 статті 46 Закону № 3817-IX.
Судом встановлено, що акт від 06.03.2025, який був підставою для анулювання позивачу ліцензії, отриманий позивачем 11.03.2025, тому, десятий робочий день це 25.03.2025, відповідно, рішення про анулювання позивачу ліцензії повинно бути прийнятим 25.03.2025, однак, таке рішення прийнято 04.04.2025, тобто з пропуском встановленого законом строку.
Разом з тим, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16, Верховний Суд вказав, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення; певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: якщо внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або якщо допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності такі порушення не мають); ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Верховний Суд також наголосив, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Згідно встановлених у цій справі обставин, прийняття спірного рішення з пропуском строку, що встановлений пунктом 1 частини 4 статті 46 Закону № 3817-IX, не вплинуло по суті на зміст самого рішення, не порушило права позивача на ознайомлення з ним, або на його оскарження та не свідчить про наявність явного дефекту самого рішення, що може вплинути на його дійсність.
Відповідно, відсутні підстави вважати, що прийняття контролюючим органом спірного рішення з незначним порушенням строків передбачених пунктом 1 частини 4 статті 46 Закону № 3817-IX, є підставою для його скасування, оскільки формальні недоліки адміністративного акта не можуть бути єдиною підставою для скасування правомірного по суті рішення суб`єкта владних повноважень.
Щодо змісту прийнятого відповідачем рішення, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 46 Закону № 3817-IX у рішенні про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності зазначаються: 1) реквізити (номер і дата) рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (дата у форматі ДДММРРРР); 2) найменування та код органу ліцензування, що прийняв рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності; 3) реєстраційний номер ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, дія якої припинена; 4) вид ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, дія якої припинена; 5) реквізити суб`єкта господарювання: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ; 6) підстава/підстави та опис підстав (обґрунтування) для прийняття рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності із зазначенням відповідного пункту частини другої цієї статті; 7) строк набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності; 8) строк і порядок оскарження рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (у тому числі найменування та місцезнаходження податкового органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). На рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності накладається кваліфікована електронна печатка податкового органу.
Однією з підстав позову є невідповідність змісту рішення вимогам частини 3 статті 46 Закону № 3817-IX. Позивач зазначає, що у Витягу з розпорядження №242 від 04.04.2025 не зазначено пункт частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX, не зазначено строк набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії та не зазначено строк і порядок оскарження рішення про припинення дії ліцензії.
Так, дійсно, у витягу з спірного розпорядження, який надісланий до електронного кабінету платника податків позивача не вказано пункт частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX, не зазначено строк набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії та не зазначено строк і порядок оскарження рішення про припинення дії ліцензії.
Разом з тим, згідно з наданим відповідачем до матеріалів справи рішенням від 04.04.2025 №242 з додатками, вказане рішення містить підставу анулювання ліцензії, порядок його оскарження.
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 46 Закону № 3817-IX, орган ліцензування не пізніше наступного робочого дня за днем прийняття рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності: 3) направляє суб`єкту господарювання рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності в електронній формі у порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.
Отже, відповідно до порядку листування між контролюючим органом та платником податку, визначеним статтею 42 ПК України, позивач отримав через свій електронний кабінет витяг з розпорядження про анулювання ліцензії.
Проте, такий документ не має містити всі необхідні реквізити та відомості, що обов`язково вносяться у рішення про припинення ліцензії, оскільки вказаний витяг формується у відповідності до інформації , що міститься у Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та має скорочену форму рішення про припинення ліцензії.
Проте, як встановлено судом, надане відповідачем рішення містить всі необхідні відомості, що передбачені Законом № 3817-IX, а тому, доводи позивача про невідповідність витягу з розпорядження вимогам частині 3 статті 46 Закону № 3817-IX, є необгрунтованими, та судом не приймаються.
Щодо доводів позивача про непідтвердження відповідачем факту відсутності ПП «ГАЗ СЕРВІС ПЛЮС» за адресою місцезнаходження.
Відповідно до пункту 22 частини 2 статті 46 Закону № 3817-IX, підставою для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/ або його уповноважених осіб.
До актів, передбачених цим пунктом, обов`язково долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначених фактів технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та/або засобами фото- і кінозйомки, відеозапису. У разі встановлення факту відсутності ліцензіата за місцезнаходженням дія всіх наявних у ліцензіата ліцензій припиняється
Згідно змісту акту від 06.03.2025 № 573/04-36-09-02/36511498, до акту додано фотофіксація на 2 арк.
Як зазначає відповідач, саме ці докази підтверджують відсутність позивача за місцезнаходженням.
Проте, дослідивши наявні в матеріалах справи 3 (три) докази фотофіксації, суд зазначає, що вони не підтверджують відсутність позивача за його місцезнаходженням, оскільки на цих зображеннях вбачається проведення фотозйомки на вулиці, без прив`язки до адреси місцезнаходження позивача.
Інших доказів (кінозйомки, відеозапису), які б свідчили про відсутність позивача за адресою місцезнаходження під час проведення фактичної перевірки, в матеріалах справи не має.
Крім того, згідно матеріалів даної справи, 24 серпня 2023 року ПП «Газ Сервіс Плюс» подано до ГУ ДПС у Дніпропетровській області «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність» за формою №20- ОПП, згідно якого ГУ ДПС у Дніпропетровській області проінформовано про додаткову адресу здійснення господарської діяльності за адресою Дніпропетровська область м. Жовті Води вулиця Володимира Великого, буд 1/А.
Таким чином, Акт про неможливість проведення перевірки та додані до нього фотографії, не є достатніми доказами на підтвердження факту відсутності ПП «Газ Сервіс Плюс» або його уповноважених представників за місцем здійснення діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 3817-IX, дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Тому, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування витягу з розпорядження від 04.04.2025 №242 слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За умовами частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи встановлені судом обставини, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу витрат у вигляді судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 16.07.2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна