Справа № 640/4940/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 рокуСправа №640/4940/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котляревський Елеватор» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №326261 від 11.01.2022р., -

УСТАНОВИВ:

09.02.2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Котляревський Елеватор» звернулося з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті та просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) №326261 від 11.01.2022р. про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. до позивача

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за наведеною вище оспорюваною постановою за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, без відповідного дозволу до нього застосовано штраф у сумі 17000,00 грн. на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-Ш. Позивач вважає вказану постанову незаконною, такою, що суперечить приписам чинного законодавства посилаючись на те, що, по-перше, позивачем перевозився 27.11.2021р. сипучий вантаж (пшениця) згідно ТТН №157367 від 27.11.2021р., проте, у акті №325080 зазначено іншу ТТН №61 від 27.11.2021р., якою вантаж позивачем не перевозився, що є безмовним недоліком такого акту; відповідач мав обов`язок в оскаржуваній постанові зазначити, яке саме положення Правил №30 порушив позивач, натомість, спірна постанова не містить такого посилання, що зумовлює її протиправність; по-друге, вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на осі ТЗ проводиться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології згідно п.п.2 п.2 Порядку №879, проте, станом на дату виникнення спірних правовідносин така методика не затверджена, що свідчить про недотримання відповідачем процедури вимірювання (зважування) ТЗ позивача, як складової частини габаритно-вагового контролю, та, як наслідок, порушення відповідачем вимог законодавства; позивач зазначив, що вантаж, який позивач перевозив у межах спірних правовідносин це пшениця, тобто подільний вантаж, який може переміщуватися під час руху і Методика вимірювань згідно свідоцтва про атестацію №02-84-08 з рідким та сипучим вантажем не розповсюджується; проведене відповідачем зважування не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь ТЗ, адже не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу ТЗ при заїзді на платформу ваг або переміщення такого вантажу; в ТТН №157376 від 27.11.2021р. зафіксовано, що загальна маса вантажу позивача становила 39860 кг (39,86т), тому очевидно, що на момент перевірки остання не перевищувала законодавчо дозволену фактичну масу навантаження 40 000 кг (40т) згідно п.22.5 Правил дорожнього руху, а відтак, на переконання позивача, проведене відповідачем зважування не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей ТЗ позивача з відповідним подільним вантажем; по-третє, посадовими особами відповідача на момент перевірки ТЗ позивача документів щодо проведення періодичної повірки засобу вимірювання техніки, якою проводилося зважування (вимірювання), інформації про використовування ваг водієві позивача не було надано, в акті №325080 будь-які характеристики зважувального обладнання, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування ТЗ позивача, який відсоток похибки таких ваг та ін. в акті №325080 не зазначені, що позбавляє можливості як позивача, так і суд, перевірити відповідність такого приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів, що також свідчить про протиправність оспорюваної постанови; по-четверте, перевірку та габаритно-ваговий контроль ТЗ позивача було проведено лише однією посадовою особою відповідача ( ОСОБА_1 ) без залучення інших посадових осіб підрозділу Нацполіції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, що прямо суперечить вимогам абз.2 п.16 Порядку №1567; відповідач невірно зазначив у акті №325080 місцезнаходження позивача, а саме: зазначив «м.Київ, вулиця Ділова, 5/2», тоді як згідно відомостей з ЄДРПОУ правильною є адреса: «місто Київ, вулиця Ділова, будинок 5, корпус 2»; акт №325080 складений з помилками, а саме: у ньому зазначено ТТН №61 від 27.11.2021р. (замість ТТН №157367 від 27.11.2021р.), яка не має жодного відношення до позивача; в акті №325080 відсутні будь-які відомості про спеціалізований напівпричіп марки «DONBUR» до ТЗ позивача, на якому перевозився вантаж (пшениця) та який фактично підлягав габаритно-ваговому контролю, вважає, що такі помилки не можна розцінювати як законну та обґрунтовану підставу для винесення спірної постанови; по-п`яте, встановивши перевищення нормативно допустимих вагових параметрів, посадова особа відповідача всупереч приписам чинного законодавства не пропонувала водієві ТЗ позивача (як це передбачено п.22 Порядку №879) привести габаритно-вагові параметри ТЗ у відповідність з установленими нормативами та тимчасово не затримувала ТЗ позивача згідно із ст.265-2 КУпАП України, що ставить під сумнів об`єктивність проведеного відповідачем габаритно-вагового контролю ТЗ позивача і, як наслідок, достовірність результатів такого контролю. У відповіді на відзив від 27.06.2022р. позивач посилався на ті ж самі обставини і підстави, що зазначені і у позові (а.с.1-10, 26-36).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2022р. у даній справі було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без виклику сторін) на підставі п.10 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України, запропоновано відповідачеві надати відзив на позов (а.с.24).

На виконання наведених вимог ухвали суду 27.05.2022р. засобами поштового зв`язку відповідачем було надано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що 27.11.2021р. під час проведення рейдової перевірки посадовими особами відповідача був зупинений транспортний засіб позивача марки Renault номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу. За результатами габаритно-вагового контролю згаданого транспортного засобу було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало 12,450 т при нормативно допустимому 11 т. про що контролюючими органами було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 27.11.2021р. Представник відповідача зазначив, що зважування ТЗ було здійснено на зважувальному обладнанні, яке перебуває на балансі ДП «Херсонський облавтодор» про що зазначено в талоні зважування, обов`язку пред`явлення водієві ТЗ протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг нормами чинного законодавства України не передбачено, такі документи знаходяться у пункті здійснення габаритно-вагового контролю та надаються всім водіям для ознайомлення, позивачем протилежне не доведено. З приводу аргументів позивача про те, що на час проведення рейдової перевірки методика зважування ТЗ, що здійснюють перевезення рідких (сипучих) вантажів відсутня, відповідач вказав на те, що відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів ТЗ згідно і висновків Верховного Суду у його постанові від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17; жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю не встановлено обов`язку використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих, рідин); відповідно до п.12.5 Правил перевезення вантажів №363 вантаж не повинен зміщуватися під час руху. Завантажуючи автомобіль в межах дозволеної маси до 40 т. перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі ТЗ, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміни маси ТЗ та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним та використовувати ТЗ з відповідними технічними параметрами. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху згідно правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16. Бланки документів, складених державним інспектором, не містять граф для внесення інформації щодо вимірювального обладнання, тому представник відповідача вважає, що посадовою особою відповідача акти та довідка заповнені з дотриманням вимог законодавства. Занесення будь-яких додаткових відомостей про вимірювальне обладнання не передбачено. Окрім того, відповідач також просив взяти до уваги і те, що під час перевірки водієм було надано саме ТТН від 27.11.2021р. №61, а не ТТН №157367. За викладеного, відповідач вважає, що враховуючи те, що позивач виконував перевезення вантажу з навантаженням на одиничну вісь 12,450 т. при нормативно допустимому 11т., тобто, з перевищенням параметрів від нормативу 13,18%, посадовою особою відповідача оспорювану постанову про застосування до позивача штрафу на підставі абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-Ш у сумі 17000,00 грн. було прийнято правомірно, а відтак, вважає, що вона не підлягає скасуванню. 07.07.2022р. представником відповідача до суду були подані заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначив про ті ж самі обставини та підстави, що наведені у відзиві на позов та просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.56-59, 43-44).

У подальшому, 19.02.2025р. (згідно листа від 23.02.2023р. №03-19/15095/23) на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, наведена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с.83).

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025р. вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О. (а.с.84).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєвої С.О. від 28.02.2025р. дана справа була прийнята до свого провадження, її судовий розгляд було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України з 27.03.2025р., а також зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази дотримання процедури проведення рейдової перевірки в частині здійснення габаритно-вагового контролю двома посадовими особами Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції України та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю згідно до вимог абз.2 п.16 Порядку №1567, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.85).

На виконання вимог зазначеної ухвали суду, 14.03.2025р. від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначив про всі ті ж самі обставини і підстави, які наведені у поданому до суду відзиві на позов відповідачем 27.05.2022р. (а.с.89-92).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.07.2025р. у зв`язку великим навантаженням, перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці у період квітень, травень, червні 2025р. та, як наслідок, об`єктивну неможливість прийняття у цей період рішень у справах, на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної справи було продовжено до 11.07.2025р. (а.с.139-140).

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 11.07.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

27.11.2021р. державним інспектором Укртрансбезпеки Єршовим Д.В., на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 22.11.2021р. №012535 о 21год. 52хв. 203км+500м а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу - марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Котляревський Елеватор», під керуванням водія ОСОБА_2 у ході якої був здійснений габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу за результатами якого були складені наступні документи:

- акт №0070735 від 27.11.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за змістом якого встановлено, що повна маса ТЗ нормативно допустима 40 т., фактична 39,150 т.; осьові навантаження, тон: нормативно допустиме -11; 11; 22,00, фактичне 7200; 12450; 15,500, у акті міститься запис про те, що водій ТЗ від підпису відмовився(а.с.63);

- квитанцію про зважування №240193 від 27.11.2021р. 21:52, державний номер авто НОМЕР_1 , у якій зазначено показники зважування авто, а саме: вісь 1 7200, вісь 2 12450, вісь 3 6900, вісь 4 6450, вісь 5 6150, всього 39150 (а.с.65);

- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.11.2021р. у пункті 6 якого наведені вищезазначені навантаження на осі 1) 7200; 2) 12450; 3) 6900; 4) 6450; 5) 6150 (а.с.62).

Так, за змістом наведених документів, встановлено, що під час перевезення вантажу 27.11.2021р. згідно ТТН №61 від 27.11.2021р. позивачем було допущено перевищення навантаження на одиничну вісь, що склало 12450 тон при допустимій 11 тон, що становить 13,18% тобто, виявлено перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, відповідальність за що передбачена абз. 15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» про що був складений акт перевірки №325080 від 27.11.2021р., копія якого наявна у справі (а.с.12,64, 133-зворот).

Окрім того, з копії наведених вище акту №0070735 від 27.11.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акту перевірки №325080 від 27.11.2021р. видно, що у них містяться записи про те, що водій ТЗ від підпису у актах відмовився, про що було внесено відповідний запис (а.с.12,63-64,133-зворот).

Надалі, 16.12.2021р. відповідачем на офіційну поштову адресу позивача, яка міститься в ЄДРПОУ - м. Київ, вулиця Ділова, будинок 5, корпус 2, було направлено Повідомлення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, зафіксованого у акті №325080 від 27.11.2021р., за №105890/19.1/24-21 від 15.12.2021р., яке було отримано відповідачем 17.12.2021р., що підтверджено поштовим трекінгом Укрпошти про відстеження поштового відправлення №417, копії яких наявні у справі (а.61,70).

За результатами розгляду вищенаведеного порушення на підставі наведеного акту перевірки посадовою особою відповідача 11.01.2022р. було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №326261 за якою, враховуючи те, що позивачем 27.11.2021р. Херсонська область, д.н. НОМЕР_1 згідно акту №326261 допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% на підставі абзацу 15 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн., що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.13,133).

Позивач, вважаючи протиправною спірну постанову, звернувся до суду з відповідним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. № 2344-Ш (далі Закон № 2344-Ш), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі Порядок №1567).

Щодо наявності у відповідача повноважень на проведення перевірок на транспорті.

Статтею 6 Закону №2344-Ш передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, у тому числі, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільним перевізником вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Частинами 14,17 статті 6 Закону №2344-Ш встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланової і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно до приписів наведеного Порядку №1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспорті засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103.

Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, із наведених приписів чинного законодавства у сфері державного контролю на автомобільному транспорті видно, що відповідачеві, його територіальним органам, а відповідно, і їх посадовим особам надані повноваження на проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), тому слід дійти висновку, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі), яка відбулася 27.11.2021р. посадовими особами Укртрансбезпеки проведена у межах наданих їм повноважень, визначених вищенаведеними приписами Закону №2344-Ш, Порядку №1567 та Положення про Укртрансбезпеку.

Щодо виявлених у ході проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем, яке мало місце 27.11.2021р. згідно акту №325080 з приводу виявленого факту перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% (фактично перевищення на одиничну вісь -12450 кг, що становить 13,18%) при перевезенні позивачем вантажів без відповідного дозволу, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-Ш, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3353-ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Повірка засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації врегульовано статтею 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 13 Порядку № 879 передбачено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

За приписами пунктів 15 - 18, 20 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

А відповідно до абзацу 15 частини першої статті 60 Закону №2344-Ш встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм права висновується, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі коли, для контейнеровозів, зокрема навантаження на одиничну вісь перевищує 11 тон.

При цьому допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Варто зазначити, що обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у спірних правовідносинах, які склались у цій справі, підставою для застосування до позивача штрафу за оспорюваною постановою від 11.01.2022р. №326261, слугувало перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм понад 10%, але не більше 20%, при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, а саме: автомобілем - марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Котляревський Елеватор», під керуванням водія ОСОБА_2 , про що був складений відповідний акт від 27.11.2021р. №325080 (а.с.12,133-зворот).

За результатами габаритно-вагового контролю посадовими особами контролюючого органу було складено Акт №0070735 від 27.11.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та, з урахуванням вимірювання навантаження на осі ТЗ, було встановлено перевищення на одиничну вісь 12450 тон при нормативно допустимому 11 тон, що підтверджено змістом копії наведеного акту (а.с.63,134).

Також посадовими особами відповідача були складені і Квитанція поосьових навантажень ТЗ №240193 від 27.11.2021р. та Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0067436 від 27.11.2021р., у яких відображено перевищення параметрів на одиничну вісь -12450 тон, що становить 13,18% (а.с.62,65).

Відтак, із аналізу наведених встановлених обставин слід зробити висновок, що відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2 %, що дає підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл.

При цьому, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документу про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Зазначені вище правові висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.07.2019р. у справі №803/1540/16 та від 03.04.2024р. у справі №300/3504/21, які є релевантними до правовідносин у даній справі в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведені правові висновки та враховуючи те, що під час проведення рейдової перевірки відповідний дозвіл у позивача був відсутній (що не заперечувалося позивачем у позові та у відповіді на відзив), а отже, за описаних судом обставин, суд приходить до висновку, що відповідач мав достатні правові підстави для застосування до позивача, як автомобільного перевізника, штрафу за оспорюваною постановою відповідно до статті 60 Закону №2344-Ш.

З приводу твердження позивача про не дотримання відповідачем процедури проведення перевірки (не зазначення у постанові, яке саме положення Правил №30 порушив позивач; зазначення у акті перевірки ТТН №61 від 27.11.2021р., яка не має відношення до позивача; недотримання відповідачем процедури зважування ТЗ позивача через відсутність затвердженої Методики щодо зважування подільного сипучого вантажу (пшениці), що виключає можливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей ТЗ; не надання водієві ТЗ документів та інформації щодо повірки засобу вимірювальної техніки; не зазначення будь-яких характеристик щодо зважувального обладнання у акті перевірки; не залучення до перевірки посадових осіб нацполіції, Укравтодору та власника пункту габаритно-вагового контролю; зазначення у акті перевірки невірної адреси позивача; відсутність у акті перевірки відомостей про спеціалізований напівпричіп марки «DONBUR» д.н. НОМЕР_3 , яким перевозився подільний вантаж; відсутність пропозиції приведення габаритно-вагових параметрів ТЗ у відповідність до установлених норм, не затримання транспортного засобу позивача згідно зі ст.265 КУпАП України), суд виходить з наступного.

З приводу доводів позивача про не зазначення в акті перевірки інформації про зважувальне та вимірювальне обладнання, то ці доводи є неспроможними, оскільки форма акту, затверджена Порядком №1567, таких граф не містить, а відповідно, така інформація і не може бути зазначена у відповідному акті.

При цьому, слід зазначити, що посилання позивача на те, що через не відображення у акті перевірки інформації щодо відповідності зважувального та вимірювального обладнання вимогам законодавства позбавляє його можливості перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються законодавством, також не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.

По-перше, перевіряти відповідність таких приладів параметрам та технічному стану не віднесено до повноважень позивача та останній не є фахівцем у відповідній сфері (такі докази суду не надано).

По-друге, водій ТЗ має право ознайомитися з такими документами у пункті зважування під час проведення перевірки, проте, водій ТЗ Сардак Ф.П. 27.11.2021р. надання таких документів для ознайомлення не вимагав (такі докази відсутні).

По-третє, факт відповідності такого приладу вимірювальної техніки вимогам чинного законодавства підтверджено наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого ДП «Херсонський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» №1560/М від 25.08.2021р., яке було чинне до 25.08.2022р. (а.с.50, 137).

Тобто, із аналізу наведених встановлених судом обставин слідує, що на момент проведення перевірки ТЗ позивача 27.11.2021р. вказаний вимірювальний прилад відповідав вимогам чинного законодавства.

Також судом критично надається оцінка і аргументам позивача про не зазначення у постанові, яке саме положення Правил №30 порушив позивач, з огляду на те, що форма відповідної постанови затверджена Порядком №1567 та досліджений судом її зміст обов`язку посадовою особи відповідача зазначати у ній наведені позивачем відомості не містить.

Проаналізований судом зміст затвердженої форми постанови та складеної відповідачем спірної постанови свідчить про те, що вона містить всі необхідні відомості, у якій зазначено, як дата, час та місце вчинення порушення, яке порушення вчинено позивачем, наведені норми чинного законодавства у відповідній сфері, які були порушені позивачем, а саме: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-ваговим норм понад 10% без відповідного дозволу, дана постанова містить суму штрафу та норму закону на підставі якого вона застосована (абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-Ш), найменування позивача та реквізити для сплати, підписана відповідною посадовою особою, тобто, оспорювана постанова була оформлена з дотриманням вимог Додатку 5 до Порядку №1567.

А відтак, посилання позивача на не зазначення відповідачем, яке саме положення Правил №30 порушив позивач у оспорюваній постанові не можуть бути визнані судом як процедурні порушення, оскільки відображення таких відомостей у затвердженій формі постанови приписами Порядку №1567 не передбачено.

Стосовно аргументів позивача про те, що зважування та вимірювання транспортного засобу відбулося без застосування, затвердженої у встановленому законодавством, відповідної методики, суд зазначає про наступне.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

При цьому, саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №813/1790/18.

Так, досліджуючи питання дотримання відповідачем процедури зважування транспортного засобу позивача з вантажем, яким здійснювалося перевезення вантажу за відсутності відповідної Методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, що є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, суд зазначає про таке.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, а саме: скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якій було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України №671 набрала чинності з 08.09.2017р.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

А відтак, враховуючи скасування законодавцем п.19 Порядку №879 про необхідність застосування згаданої Методики з 08.09.2017р. доводи позивача щодо недотримання відповідачем у цій частині процедури проведення перевірки є неспроможними, тому не можуть бути обрані обґрунтованими правовими підставами для скасування оспорюваної постанови.

Те ж саме стосується недоліків у оформленні акту перевірки, на які позивач посилається у позові, а саме: не зазначення вірної адреси позивача; не залучення до перевірки посадових осіб Нацполіції, Укравтодору та власника пункту габаритно-вагового контролю; відсутність у акті перевірки відомостей про спеціалізований напівпричіп марки «DONBUR» д.н. НОМЕР_3 , яким перевозився подільний вантаж; відсутність пропозиції приведення габаритно-вагових параметрів ТЗ у відповідність до установлених норм, не затримання транспортного засобу позивача згідно зі ст.265 КУпАП України.

Зазначені формальні недоліки не впливають на результат прийнятого відповідачем рішення та не спростовують виявленого порушення щодо перевищення габаритно-вагових норм понад 10% при перевезенні позивачем вантажу без відповідного дозволу, що мало місце та було зафіксовано рейдовою перевіркою 27.11.2021р., тому такі наведені процедурні порушення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваної постанови.

Відповідні правові висновки також містяться і у постанові Верховного Суду від 01.03.2018р. у справі №820/4810/17, які є релевантними і до правовідносин у цій справі в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оспорюваного рішення, які б вплинули на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності судом не встановлено, а позивачем не доведено, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування у адміністративного суду відсутні.

Згідно до вимог ст.ст.73,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, у ході судового розгляду даної справи протиправність оспорюваної постанови з урахуванням встановлених судом вище обставин у даній справі та аналізу вищенаведеного чинного законодавства, на момент виникнення спірних правовідносин, жодними належними, достатніми та допустимими доказами позивачем не доведена.

Також у ході судового розгляду даної справи судом із наданих документів не виявлено, а позивачем доказів, які б спростовували факт виявленого порушення, суду не було надано.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються судом аргументи позивача з приводу того, що в ТТН №157376 від 27.11.2021р. зафіксовано, що загальна маса вантажу позивача становила 39860 кг (39,86т), тому очевидно, що на момент перевірки остання не перевищувала законодавчо дозволену фактичну масу навантаження 40 000 кг (40т) згідно п.22.5 Правил дорожнього руху, з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем під час проведення рейдової перевірки перевозився вантаж (пшениця) згідно ТТН №61 від 27.11.2021р., відповідна ТТН водієм ТЗ ОСОБА_2 була надана до перевірки посадовим особам вдповідача та зафіксована в акті перевірки від 27.11.2021р.

При цьому, доводи позивача з приводу того, що він не має ніякого відношення до ТТН №61 від 27.11.2021р. спростовуються змістом дослідженої вказаної ТТН з якої вбачається, що за даним перевезенням вантажу (пшениця) автомобільним перевізником виступав саме позивач ТОВ «Котляревський елеватор» (а.с.69).

Що ж стосується доводів позивача про те, що дане перевезення вантажу здійснювалося позивачем за ТТН №157367 від 27.11.2021р., то слід зазначити, що вказана ТТН під час перевірки водієм ТЗ посадовим особам не надавалась, таких доказів суду не надано, а відтак, суд вважає, що вказана ТТН не може бути прийнята до уваги в якості належного та допустимого доказу у спірних правовідносинах у розумінні ст.73 КАС України.

Є безпідставними та не обґрунтованими доводи позивача з приводу того, що загальна маса вантажу позивача становила 39860 кг (39,86т), тому очевидно, що на момент перевірки остання не перевищувала законодавчо дозволену фактичну масу навантаження 40 000 кг (40т) згідно п.22.5 Правил дорожнього руху згідно ТТН №157367 від 27.11.2021р., оскільки, по-перше, як зазначено вище судом вказана ТТН не була предметом рейдової перевірки на дорозі 27.11.2021р., таких доказів позивачем суду не надано; по-друге, відповідно до п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 (далі Правил №363) передбачено, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту (постанова Верховного Суду від 31.09.2019р. у справі №802/518/17-а).

При цьому, суд зазначає, що відомості з наведеної ТТН №61 від 27.11.2021р., яка була предметом рейдової перевірки у даних правовідносинах, не можуть спростовувати встановлені під час здійснення точного габаритно-вагового контролю показники.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, доводи позивача з приводу того, що автомобіль перевозив сипучий вантаж (пшеницю) насипом, що може переміщуватися по всіх осях транспортного засобу під час руху, з огляду на те, що приписи п.22.2 ПДР України, якими визначено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створення перешкод руху.

Пунктами 12.1, 12.5 глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримуватися Правил дорожнього руху. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була допущена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відтак, із аналізу наведених приписів, можна зробити висновок, що переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Відповідні правові висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16.

З огляду на викладене, суд вважає, що можливість звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля нормами чинного законодавства не передбачена.

Інші доводи та аргументи позивача, викладені у позові, відповіді на відзив уважно вивчені судом, проте не заслуговують на увагу, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаної постанови відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином судом не встановлено, а позивачем не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення відповідачем прав та інтересів позивача при прийнятті оспорюваної постанови, а тому у адміністративного суду підстави для її визнання протиправною та скасування відсутні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, тому у задоволенні даного позову, позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 2481,00 грн. понесених згідно платіжного доручення №10795 від 08.02.2022р.(а.с.11), суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову такі судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Котляревський Елеватор» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №326261 від 11.01.2022р. - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва