Справа № 620/6388/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/6388/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Чернігівської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування пункту розпорядження, стягнення безпідставно виплачених коштів,

У С Т А Н О В И В:

29.05.2025 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, у якій він просить:

змінити розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 10.12.2019 № 30-к «Про припинення виконання повноважень голови районної державної адміністрації» шляхом зазначення підстави звільнення ОСОБА_1 з пункту 5 частини першої статті 41, статті 44 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України;

визнати незаконним та скасувати пункт 2.1 розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 10.12.2019 № 30-к «Про припинення повноважень голови районної державної адміністрації» щодо виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку;

стягнути з ОСОБА_1 безпідставно виплачену вихідну допомогу грошові кошти у сумі 235 861,02 грн на користь Державного бюджету України.

На обґрунтування позовних вимог заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури вказує на те, що внаслідок неправильної юридичної кваліфікації підстав звільнення ОСОБА_1 при прийнятті Чернігівською районною державною адміністрацією розпорядження від 10.12.2019 № 30-к «Про припинення повноважень голови районної державної адміністрації», а саме, замість пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України в якості підстави для звільнення зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яка не може бути застосована при звільненні посадових осіб органів державної влади, ОСОБА_1 безпідставно було виплачено вихідну допомогу в розмірі 235 861,02 грн на підставі статті 44 КЗпП України, тому з Державного бюджету України неправомірно витрачено грошові кошти у вказаному розмірі, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 у судовому порядку на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Обґрунтовуючи своє право для представництва в суді інтересів держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури вказує на наявність першого «виключного» випадку, за якого прокурор має право на представництво інтересів держави, а саме нездійснення Чернігівською обласною державною адміністрацією захисту економічних (майнових) інтересів держави у бюджетній сфері, якій у цьому випадку належать функції щодо такого захисту, у тому числі наділена правом звертатися до суду з метою реалізації своїх повноважень, проте остання бездіє.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 05.06.2025 позовну заяву заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Розпорядженням Президента України від 28.04.2015 № 504/2015-рп ОСОБА_1 було призначено головою Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі Чернігівська РДА).

Згідно з розпорядженням голови Чернігівської РДА від 06.05.2015 № 56/К ОСОБА_1 приступив до виконання повноважень голови 06.05.2015.

Розпорядженням Президента України від 05.12.2019 №450/2019-рп «Про звільнення ОСОБА_3 з посади голови Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області» звільнено ОСОБА_1 з посади голови Чернігівської РДА у зв`язку із закінченням строку повноважень Президента України.

Розпорядженням Чернігівської РДА від 10.12.2019 №30-к «Про припинення повноважень голови районної державної адміністрації» відповідно до розпорядження Президента України від 05.12.2019 №450/2019-рп, статті 8 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі Закон № 586-XIV), пункту 5 частини першої статті 41, статті 44, частини першої статті 83, статті 116 КЗпП України, за підписом голови Чернігівської РДА ОСОБА_1 припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді голови Чернігівської РДА у зв`язку із закінченням строку повноважень Президента України.

Пунктом 2.1. цього розпорядження від 10.12.2019 №30-к ОСОБА_1 вирішено виплатити вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

На підставі розпорядження голови Чернігівської РДА від 10.12.2019 №30-к Чернігівською РДА 10.12.2019 здійснено розрахунок заробітної плати №15, на підставі якого 10.12.2019 ОСОБА_1 нараховано та виплачено вихідну допомогу у розмірі 235 861,02 грн.

Крім того, обставини звільнення та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги були предметом дослідження судової справи №750/9893/21 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005469 від 06.10.2020 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2023 у вказаному вище кримінальному провадженні ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави, строком на 1 (один) рік. Також цим вироком було задоволено цивільний позов Чернігівської районної державної адміністрації: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернігівської районної державної адміністрації шкоду в розмірі 235 861 грн 02 коп. (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня дві копійки).

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2023 встановлено, що діючи умисно, всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення шляхом заволодіння бюджетними коштами, ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, 10.12.2019 самостійно підготував, підписав та видав розпорядження № 30-к «Про припинення повноважень голови районної державної адміністрації» від 10.12.2019 відповідно до розпорядження Президента України від 05.12.2019 № 450/2019-рп, статті 8 Закону № 586-XIV, пункту 5 частини першої статті 41, статті 44, частини першої статті 83, статті 116 КЗпП України, відповідно до якого припинено його повноваження на посаді голови Чернігівської районної державної адміністрації у зв`язку із закінченням строку повноважень Президента України. Пунктом 2.1 розпорядження № 30-к від 10.12.2019 ОСОБА_1 передбачено виплатити вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку. У подальшому ОСОБА_1 отримано 235 861,02 грн вихідної допомоги.

Разом із цим, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.03.2025 у справі № 750/9893/21 по зазначеному вище кримінальному провадженню клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності було задоволено: скасовано вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.02.2023 щодо ОСОБА_1 ; звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 191 КК України на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України; цивільний позов Чернігівської районної державної адміністрації залишено без розгляду.

Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури, вважаючи, що ОСОБА_1 неправомірно отримав з Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 235 861,02 грн, які відповідно до статті 1212 ЦК України підлягають поверненню Чернігівській районній державній адміністрації, звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації.

Дослідивши спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1650 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому, суд наголошує на тому, що визначення належної юрисдикції передує розгляду справи по суті. Це означає, що перед тим, як суд почне розглядати справу по суті, він повинен переконатися, що має право розглядати цю категорію справ, оскільки Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Так, Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При цьому, відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 КАС України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (пункт 9 частини першої статті 4 КАС України).

Так, згідно із частиною першою статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідно до частин другої та третьої статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому, за правилами частини п`ятої статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;

3) про затримання іноземця або особи без громадянства;

4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Тобто, зокрема, громадяни України можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у чітко окреслених випдаках.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з цим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин. При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб`єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що спір у цій справі ініційований заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури зумовлений тим, що ОСОБА_1 неправомірно отримав з Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 235 861,02 грн, внаслідок неправильної юридичної кваліфікації підстав свого звільнення при прийнятті Чернігівською районною державною адміністрацією розпорядження від 10.12.2019 № 30-к «Про припинення повноважень голови районної державної адміністрації», за його ж підписом, а саме, замість пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України в якості підстави для звільнення зазначено пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яка, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22, не може бути застосована при звільненні посадових осіб органів державної влади, та ці кошти відповідно до статті 1212 ЦК України підлягають поверненню Чернігівській РДА.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

З цього приводу суд зазначає, що стаття 1212 ЦК України міститься у главі 83 ЦК України, яка регламентує ситуації, коли особа набула або зберегла майно за рахунок іншої особи, не маючи на те законних підстав. В такому випадку, особа зобов`язана повернути це майно потерпілому, у свою чергу відшкодування шкоди регламентовано іншою главою ЦК України, а саме главою 82, що на переконання суду свідчить про те, що спір у цій справі не може розглядатись адміністративним судом як пов`язані між собою вимоги в розумінні частини п`ятої статті 21 КАС України.

Так, у розумінні частини першої статті 1212 ЦК України в спорах, що виникають з кондикційних правовідносин, належним відповідачем є безпосередньо особа, яка безпідставно набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи.

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

З огляду на наведене вище, на переконання суду, заявлення прокурором у цій справі вимоги до Чернігівської РДА змінити її розпорядження від 10.12.2019 № 30-к «Про припинення виконання повноважень голови районної державної адміністрації» шляхом зазначення підстави звільнення ОСОБА_1 з пункту 5 частини першої статті 41, статті 44 КЗпП України на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України та визнати незаконним та скасувати пункт 2.1 цього розпорядження щодо виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку, із одночасною вимогою до ОСОБА_1 про стягнення ОСОБА_1 безпідставно виплачену вихідну допомогу грошові кошти у сумі 235 861,02 грн на користь Державного бюджету України, не змінює правову природу цього позову, оскільки його кінцевою метою є саме стягнення (повернення) безпідставно набутих ОСОБА_1 коштів.

До того ж, суд враховує, висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 10.07.2021 у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21), відповідно до якого закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (пункту 1 частини другої статті 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. У такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

У свою чергу, суд вважає за необхідне додати, що за правилами частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, можуть бути скасовані, у тому числі, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня, тобто самою Чернігівською обласною державною адміністрацією в інтересах якої заявлено прокурором позов у цій справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що питання стягнення безпідставно виплаченої вихідної допомоги, у випадку припинення повноважень посадових осіб органів державної влади на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яка, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.07.2024 у справі № 573/1020/22, не може бути застосована при звільненні посадових осіб органів державної влади, не є публічно-правовим спором та цей спір належить розглядати як цивільно-правовий за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, оскільки у цьому випадку адміністративним суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Також, на виконання вимоги, зазначеної у частині першій статті 239 КАС України, є необхідним роз`яснити позивачу, що розгляд позовної заяви останнього має здійснюватися у порядку цивільного судочинства, із врахуванням правил територіальної підсудності відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другою статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з частиною другою статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, питання щодо повернення судового збору буде вирішено у разі надходження відповідного клопотання позивача.

Керуючись статтями 238, 241, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 620/6388/25 за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Чернігівської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування пункту розпорядження, стягнення безпідставно виплачених коштів.

Роз`яснити позивачу, що розгляд позовної заяви останнього має здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Марія ДУБІНА