Справа № 200/1574/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року справа №200/1574/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Олішевського В.В.), складеного в повному обсязі 11 квітня 2025 року, у справі № 200/1574/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправною відмову від проведення перерахунку, індексації та поновлення виплати пенсії, починаючи з 01.01.2008 із компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 01.01.2008 по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з виплатою пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок;

- зобов`язання відновити позивачу з 01.01.2008 на загальних підставах, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262- XII, виплату пенсії за вислугу років, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з одночасним перерахунком та індексацією пенсії, починаючи з 01.01.2008, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 01.01.2008 по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з виплатою пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 10 лютого 2025 року № ВЕБ-05001-Ф-С-25-024588.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 10 лютого 2025 року № ВЕБ-05001-Ф-С-25-024588, прийняти відповідне рішення, яким поновити позивачу з 07 жовтня 2009 року нарахування та виплату пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість, що утворилась, на визначений ним банківський рахунок.

Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення присуджених сум пенсії за один місяць.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт вказав, що з 12 липня 2008 року електронна пенсійна справа позивача зачинена, у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання до іншої країни. Оскільки, перша виплата пенсії згідно Закону №2262 здійснена Головним управлінням у серпні 2009 року, нарахування та виплата пенсії позивачу не проводилась (до означеного періоду виплата пенсій проводилась уповноваженими органами, де особа проходила службу).

Позивач з заявою про поновлення пенсії особисто не звертався.

Позивачем не надано паспорт громадянина України. Вважає, що строк звернення до суду позивачем пропущений.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/1574/25, однак листом суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа зареєстрована через підсистему «Електронний суд».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2

Позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР № 986 від 10.11.1982, що підтверджується наданим до матеріалів справи посвідченням серії НОМЕР_3 .

Суд зазначає, що відповідно до наданих відповідачем витягів з пенсійної справи позивача, останній станом на дату виїзду за кордон отримував пенсію за вислугу років відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з тим, у графі «районне/міське відділення ПФУ» наданого відповідачем витягу з пенсійної справи позивача (Додаток Д1) встановлена відмітка «не визначено», місяць останньої виплати липень 2008.

10 лютого 2025 року позивача через свого представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № ВЕБ-05001-Ф-С-25-024588 про поновлення виплати пенсії з 01.01.2008

До заяви було додано: паспорт позивача для виїзду за кордон, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій, РНОКПП, довіреність, лист про подання заяви про відновлення пенсії, заява про виплату пенсії або грошової допомоги, з відкриттям рахунку.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.02.2025 4972-3085/Р-02/8-0500/25 вказану заяву було розглянуто в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Вказаним листом відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії на підставі наданих до звернення документів у зв`язку із відсутністю підстав.

Зазначено, що позивачу необхідно звернутись до сервісного центру Пенсійного фонду України за фактичним місцем проживання на підконтрольній Україні території.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №2262-ХІІ пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана норма була чинною як на момент припинення нарахування та виплати пенсії позивачу, так і на момент його звернення за поновленням пенсії.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 у справі № 1-32/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно даного рішення, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду, яку суд застосовує до спірних правовідносин, підтримала висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що після ухваленні Конституційним Судом України рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 органи Пенсійного фонду України зобов`язані відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та сформувала висновки, згідно яких: поновлення виплати пенсії громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 має проводитися з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; оскільки непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Відтак, з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

10 лютого 2025 року позивач через свого представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № ВЕБ-05001-Ф-С-25-024588 про поновлення виплати пенсії з 01.01.2008.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.02.2025 4972-3085/Р-02/8-0500/25 вказану заяву було розглянуто в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Вказаним листом відмовлено позивачу у поновленні виплати пенсії на підставі наданих до звернення документів у зв`язку із відсутністю підстав.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 3-1, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007, під час подання особою заяв, передбачених пунктами 2, 3 розділу І цього Порядку, пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини.

У разі подання заяви законним представником додатково надається документ, що підтверджує його повноваження (свідоцтво про народження дитини, рішення органу опіки та піклування про встановлення опіки чи піклування, договір про патронат, договір про влаштування дітей до прийомної сім`ї, договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу, рішення суду).

Постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 № 719-V затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення N 719-V).

Згідно п. 2 Положення № 719-V паспорт це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

За п. 3 Положення № 719-V паспорт оформляється особам, що проживають за кордоном і в установленому законодавством порядку набули громадянства України, - дипломатичними представництвами чи консульськими установами України за кордоном.

Згідно пп. «а», «б», п.1 ст.13 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492 документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом для підтвердження громадянства України позивача.

Відповідно до п. 6 Розділу IV Порядку № 3-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Згідно з п.4.3 Порядку №22-1, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п, 4.7. Порядку № 22-1).

Таким чином, Порядком 3-1 та Порядком № 22-1 визначено обов`язок пенсійного органу прийняти відповідне рішення за результатами розгляду заяви про поновлення раніше призначеної пенсії, чого відповідачем зроблено не було.

Лист відповідача від 28.02.2024 № 4972-3085/Р-02/8-0500/25 не є рішенням у розумінні Порядку 3-1 і Порядку № 22-1 та не породжує для позивача жодних правових наслідків.

Відтак, суд доходить до висновку, що права позивача порушено безпосередньо бездіяльністю відповідача щодо неприйняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача про поновлення пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 10 лютого 2025 року № ВЕБ-05001-Ф-С-25-024588, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 10 лютого 2025 року № ВЕБ-05001-Ф-С-25-024588, прийняти відповідне рішення, яким поновити позивачу з 07 жовтня 2009 року нарахування та виплату пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість, що утворилась, на визначений ним банківський рахунок.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного від 11 квітня 2025 року у справі № 200/1574/25 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 200/1574/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 липня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв