Справа № 400/6851/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 р. № 400/6851/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у письмовому провадженні, з особливостями провадження у справах, передбачених ст.287 КАС України, адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаЗаводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Робоча, 1,м. Миколаїв,54006,

прозобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач) з вимогами: зобов`язати Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №071930277 з виконання постанови Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.11.2020 року № 59299396 про стягнення виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн. з ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, відмовляючи в закінченні виконавчого провадження № 71930277, - порушив вимогу ч. 4 ст. 6 Закону України «Про адміністративну процедуру», не врахувавши висновок Верховного Суду в постанові 21.07.2022 року у справі № 320/6215/19 щодо застосування в подібних відносинах норми ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за аналогією закону, у зв`язку із неможливістю одночасного стягнення з боржника, за одним і тим же виконавчим документом, і виконавчого збору, і винагороди приватного виконавця. Та обставина, що перелік підстав закінчення виконавчого провадження, наведений у частині 1 статті 39 Закону № 1404, не містить такої підстави закінчення виконавчого провадження із стягнення виконавчого збору, як відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за тим же виконавчим документом, та/або винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця - не може бути підставою відмови в закінчення вказаного виконавчого провадження з огляду на правові висновок Верховного Суду в постанові від 21.07.2022 року у справі № 320/6215/19, що обов`язковий для застосування відповідачем як адміністративним органом згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про адміністративну процедуру», та для застосування адміністративним судом - згідно ч. 5 ст. 242 КАС України .

Позивачка вказує, що у спірних відносинах закінчення відповідачем виконавчого провадження можливе за аналогією закону - на підставі пункту 5 частини 1 цієї статті, згідно якої, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з відкриттям приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання цього ж виконавчого листа, та винесенням постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, з врахуванням висновків Верховного Суду, - постанова про стягнення виконавчого збору № 59299396 фактично стала такою, що не підлягає виконанню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив про відсутність наявних елементів правопорушення відповідача, із переліку, така підстава як закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у зв`язку із тим, що приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з того ж самого боржника основної винагороди, відсутня.

Позивачем в позовній заяві не зазначені відомості та не надано доказів щодо стягнення сум приватним виконавцем основної винагороди. Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв виключно в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Жодні з наведених позивачем обставини та факти, якими обґрунтовано позов, не є такими, що за законодавством є підставами для задоволення позову.

Ухвалою суду від 07.07.2023 року суд відкрив провадження в адміністративній справі відповідно до ст. 287 КАС України.

Суд дослідив матеріали справи, суд встановив, що на виконанні відповідача - Заводського ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 71930277, відкрите 01.06.2023 року, про стягнення з боржника (позивача) ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн. згідно постанови Заводського ВДВС від 18.11.2020 року № 59299396, на користь стягувана - Заводського ВДВС.

06.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського ВДВС із заявою, та просила закінчити виконавче провадження N° 71930277, зняти арешт з її майна та коштів, скасувати інші заходи примусового виконання та виключити запис про неї з Єдиного реєстру боржників.

Заводський ВДВС у м. Миколаєві листом від 18.06.2025 року № 73528/20.21-34/8 відмовився закінчити виконавче провадження N° 71930277, посилатись на те, що 18.11.2020 року державним виконавцем було правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору № 59299396 (на підставі ч. З ст. 40 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», далі - Закон № 1404), а серед визначених у статті 39 цього Закону підстав закінчення виконавчого провадження відсутня така підстава, як стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця за цим же виконавчим листом.

Не погодившись з відмовою відповідача закінчити виконавче провадження позивачка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З 2019 року на виконанні відповідача - Заводського ВДВС у м. Миколаєві перебувало виконавче провадження № 59299396, з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва, виданого 18.04.2019 року у справі № 487/4816/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» 451 129,79 грн. заборгованості та 6 738,36 грн. судового збору.18.11.2020 року державний виконавець у цьому виконавчому провадженні виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану, якою повернув даний виконавчий лист ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» за його заявою, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404.

Також державним виконавцем 18.11.2020 року, на підставі ч.3 ст. 40 Закону № 1404, було винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн., на користь стягувана - Заводського ВДВС.23.11.2020 року державним виконавцем Заводського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63689000, з виконання вказаної постанови про стягнення виконавчого збору.

В результаті вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника, майно та кошти ОСОБА_1 не виявлено, в зв`язку з чим державний виконавець Заводського ВДВС 08.05.2023 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувану (Заводському ВДВС) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404.

01.06.2023 року державним виконавцем Заводського ВДВС було відкрите виконавче провадження № 71930277 з виконання постанови Заводського ВДВС у м. Миколаєві від 18.11.2020 року № 59299396 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн. на користь стягувана - Заводського ВДВС.

23.11.2020 відкрите виконавче провадження №63689000 з примусового виконання постанови №59299396 від 18.11.2020 виданої Заводським відділом ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м.Одеса) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн. 23.11.2023 державним виконавцем винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження. 23.02.2023 державним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих провадження у зведене виконавче провадження № 64614819, (до скалу якого входить: ВП № 63688866, 63689000).

07.02.2023 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 08.05.2023 державним виконавцем винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 63689000 із зведеного виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу згідно п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 08.05.2023 державним виконавцем винесено постанову про поверненням виконавчого документу стягувачу керуючись п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

18.05.2023 на електронну пошту Відділу від адвоката Зотікова С.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про визначення поточного рахунку у банку в АТ КБ «Приватбанк» для здійснення видаткових операцій.

01.06.2023 відкрите виконавче провадження №71930277 з примусового виконання постанови №59299396 від 18.11.2020 виданої Заводським відділом ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м.Одеса) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн. 05.06.2023 державним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку в межах виконавчого провадження № 71930277.

Позивач, звертаючись 06.05.2025 року до відповідача із заявою про закінчення цього виконавчого провадження, зазначила що відносно неї постановою приватного виконавця Довгань В.В. від 18.01.2021 року відкрите і наразі здійснюється виконавче провадження № 64182786, про стягнення 451 129,79 грн. заборгованості та 6 738,36 грн. судового збору на користь ТОВ Фінансова компанія «Інновація» за виконавчим листом Заводського районного суду м. Миколаєва, виданим 18.04.2019 року у справі № 487/4816/16-ц, який був повернутий стягувану постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 18.11.2020 року.

Пунктом 3 постанови приватного виконавця від 18.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження та окремою постановою цього ж приватного виконавця від 18.01.2021 року з неї стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 45 786,82 грн. (10 % суми стягнення за даним виконавчим листом), що дорівнює сумі виконавчого збору, який стягується Заводським ВДВС у виконавчому провадженні № 71930277.

Позивач з приводу спірної ситуації посилається на ч. 4 ст. 6 Закону України від 17.02.2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру», який набрав чинності 15.12.2023 року, якого передбачено, що викладені у постановах Верховного Суду висновки про застосування норм права є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. та на висновки КАС ВС від 21.07.2022 року в постанові по справі №320/6215/19, згідно якої стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати.

06.05.2025 на електронну пошту Відділу від Позивача ОСОБА_1 надійшла заява про закінчення виконавчого провадження № 71930277.

Відповідачем надано відповідь та роз`яснено, що підстав для її задоволення не має, з роз`ясненням норм ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає про порушення Відповідачем норм ч. 4 ст. 6 Закону України «Про адміністративну процедуру», в частині не врахування висновку Верховного Суду в постанові 21.07.2022 року у справі № 320/6215/19 щодо застосування в подібних відносинах норми ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за аналогією закону.

Як вбачається з постанови від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19 Верховний Суд задавався питанням та здійснив аналіз ситуації, повязаної із подвійним стягненням плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа. Так, у вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що Закон України «Про виконавче провадження» містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Так, указана проблема за колом осіб, головним чином, стосується прав та інтересів державних виконавців, приватних виконавців і боржників. Однак з-поміж інших учасників виконавчого провадження саме боржники перебувають у найбільш уразливому становищі, позаяк у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання зобов`язані платити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд зазначив, що виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що «під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає».

Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Таким чином, у наведеній постанові Верховний Суд сформував правовий висновок, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Частина п`ята статті 242 КАС України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У контексті спірного питання варто зауважити, що процедура передачі виконавчого документа від державного до приватного виконавця урегульована частиною пятою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» та передбачає, що за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

В той же час, положення пункту 1 частини першої статті 37 вказаного Закону передбачає процедуру повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою з подальшим самостійним пред`явлення стягувачем такого виконавчого документа до виконання приватному виконавцю.

При цьому боржник позбавлений можливості впливати на волевиявлення стягувача щодо форми передачі виконавчого документа на виконання приватному виконавцю: за частиною п`ятою статті 5 Закону чи за пунктом 1 частини першої статті 37 вказаного Закону.

Відмовляючи в закінченні виконавчого провадження № 71930277, відповідач порушив вимогу, у зв`язку із неможливістю одночасного стягнення з боржника, за одним і тим же виконавчим документом, і виконавчого збору, і винагороди приватного виконавця.

Та обставина, що перелік підстав закінчення виконавчого провадження, наведений у частині 1 статті 39 Закону № 1404, не містить такої підстави закінчення виконавчого провадження із стягнення виконавчого збору, як відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за тим же виконавчим документом, та/або винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця - не може бути підставою відмови в закінченні вказаного виконавчого провадження з огляду на правові висновок Верховного Суду в постанові від 21.07.2022 року у справі № 320/6215/19, що обов`язковий для застосування відповідачем як адміністративним органом згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про адміністративну процедуру», та для застосування адміністративним

У спірних відносинах закінчення відповідачем виконавчого провадження можливе за аналогією закону - на підставі пункту 5 частини 1 цієї статті, згідно якої, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з відкриттям приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання цього ж виконавчого листа, та винесенням постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, з врахуванням висновків Верховного Суду, - постанова про стягнення виконавчого збору фактично стала такою, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Заводський відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №71930277 з виконання постанови Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.11.2020 року № 59299396 про стягнення виконавчого збору в розмірі 45 786,81 грн. з ОСОБА_1 .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Робоча, 1,м. Миколаїв,54006 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 968,96 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мельник

Рішення складено в повному обсязі

17.07.2025