Справа № 703/906/25
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 703/906/25 Суддя (судді) першої інстанції: Ігнатенко Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Файдюка В.В.

за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просив:

- скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №157 від 22 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення штрафу в сумі 17000 гривень на підставі вимог п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2025 позовну заяву залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 07 грудня 2025 року позивачу надійшла повістка з РТЦК про необхідність його явки на 12 грудня 2025 року для оновлення анкетних даних. Позивач своєчасно зареєструвався в застосунку «Резерв+» і 27 липня 2024 року оновив свої анкетні дані через застосунок «Резерв+».

22 січня 2025 року позивача зупинили працівники поліції, при перевірці документів його було повідомлено, що він перебуває в розшуку, у зв`язку з не оновленням військово-облікових даних.

В цей же день він з`явився до РТЦК і повідомив, що анкетні дані він поновив і з часу поновлення вони не змінилися, але його було направлено на проходження ВЛК, яке він у повному обсязі пройти не зміг, так як у лікаря терапевта в нього було діагностовано високий артеріальний тиск. І його було направлено до лікарні, де відразу він був госпіталізований і перебував на стаціонарному лікуванні з 22 січня 2025 року по 05 лютого 2025 року. Після виписки з лікарні позивач записався на прийом до лікаря кардіолога КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради». Згідно консультативного висновку від 12 лютого 2025 року позивачу діагностовано гіпертонічну хворобу з переважним ураженням серця, ІІ ст 2 Ризик 2 з гіпертонічними кризами.

10 лютого 2025 року в своїй поштовій скринці позивач виявив лист від ІНФОРМАЦІЯ_2 з постановою про накладення на нього штрафу в сумі 17000 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. Відповідач в оскаржуваній постанові вказує, що на його зареєстровану адресу 07 грудня 2024 року була направлена повістка про його явку на 12 грудня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана повістка підписана кваліфікованим електронним підписом та направлена рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Повістка №1513233 про виклик позивача на 12 грудня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 повернулась з відміткою Укрпошти про особисте вручення адресату за місцем проживання.

Позивач, не погоджуючись із постановою відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Абзацом 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, за даними оскаржуваної постанови позивач. не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 12.12.2024 о 09:00 відповідно до повістки №1513233 для уточнення даних.

Факт вручення повістки позивачем не заперечувався.

У зв`язку з неприбуттям позивача у визначений повісткою час до ІНФОРМАЦІЯ_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано факт порушення громадянином ОСОБА_1 ч. 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_1 за викликом по повістці для уточнення облікових даних без поважних причин, чим вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться год. 22.01.2025в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому 22.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 та винесено постанову № 157 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги містять посилання на порушення відповідачем процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Процедура складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) визначена Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України 01 січня 2024 року № 3.

Відповідно до п. 1 розд. ІІ Інструкції № 3 протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У той же час, п. 2 розд. І Інструкції № 3 передбачено, що уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 3 розд. ІІ Інструкції № 3 у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів встановила, що наявні в матеріалах копії протоколу та постанови про адміністративне правопорушення є поганої якості та з них не можливо встановити дату складання протоколу про адміністративне правопорушення, також не надано доказів направлення повістки про виклик позивача, оскільки долучена роздруківка перевірки трекінгу не є належним доказом , оскільки з неї неможливо встановити, що саме направлялось цим відправленням.

В свою чергу, колегія суддів для повного та всебічного розгляду апеляційної скарги та перевірки рішення суду першої інстанції ухвалою від 10.06.2025 визнала обов`язковою явку у судове засідання представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребувала доказів у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: належним чином завірені матеріали справи №157 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 .

Вказана ухвала отримана відповідачем, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного документу до кабінету відповідача 11.06.2025 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025 року було повторно визнано обов`язковою явку у судове засідання представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребувано доказів у ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: належним чином завірені матеріали справи №157 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 .

Проте, до судового засідання відповідачем вимоги ухвал Шостого апеляційного адміністративного суду виконані не були, відповідач у судове засідання не з`явився, та витребувані докази не надав.

Частиною 9 ст. 80 КАС України передбачено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен довести суду правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності з урахуванням критеріїв правомірності поведінки, визначених статтею 2 КАС України. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи викладене, оскільки вказана інформація та відповідні докази ІНФОРМАЦІЯ_3 не були надані, колегія суддів доходить висновку про відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отже, у ході судового розгляду справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень всупереч положенням ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено факт належного складення протоколу про адміністративне правопорушення , з огляду на що слід дійти висновку, що відповідачем не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова відповідача прийнята не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, допущені порушення при її прийнятті є суттєвими та мають своїм наслідком її скасування.

Отже, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,6 грн. відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 72216477 від 14.02.2025, за подання апеляційної скарги 908,4 грн. відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 12.05.2025.

Враховуючи викладене, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 1514 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2025 року- скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №157 від 22 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення штрафу в сумі 17000 грн. та закрити провадження про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514 (тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

В.В. Файдюк

Повне судове рішення складено « 15» липня 2025 року.