Справа № 620/13244/24
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/13244/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно задоволення клопотання (звернення) від 31.01.2024 про надання позивачу довідки (відомостей) про не перебування його на обліку військовозобов`язаних;

- зобов`язати начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути повторно клопотання (звернення) від 31.01.2024, з урахуванням висновків суду та надати довідку чи інший документ, із зазначенням відомостей про не перебування його на обліку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що станом на час набуття громадянства України йому виповнилось 46 повних років, що перевищувало граничний вік у 45 років перебування на військовому обліку військовозобов`язаних, згідно Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції чинній на 2012 рік). Зазначає, що звернувся до відповідача з клопотанням про надання довідки про не перебування на обліку військовозобов`язаних, однак відповіді по суті клопотання не отримав. Тому вважає протиправною бездіяльність начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно не розгляду клопотання від 31.01.2024, а також не дотримання відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян».

Відповідачем подано до суду відзив, в якому просить закрити провадження у справі, посилаючись на попуск позивачем строку звернення до суду.

Позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд приймає до уваги доводи позивача зазначені в даному клопотанні.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає задоволенню, оскільки є не обґрунтованим та містить посилання на процесуальні норми, які не регулюють порядок розгляду питання закриття провадження у справі внаслідок пропуску строку звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

31.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із клопотанням в якому просив надати довідку про не перебування його на обліку військовозобов`язаних, що зумовлено перевищенням нормованого граничного віку військовозобов`язаних у 45 років під час отримання паспорта громадянина України у 2012 році (а.с. 10).

Відповідач листом від 05.02.2024 № 6/239 повідомив позивача, що з поданого клопотання не можливо встановити в реалізації яких саме конституційних прав та інтересів чи встановлення відповідного статусу може сприяти ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також заначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику (а.с. 10 - зворот).

Вважаючи, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації особою наданого їй Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їхньої діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів урегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

За приписами статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян необхідно розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - це звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, зокрема, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначено в Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

У відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається (частина перша статті 10 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Суд зазначає, що стаття 2 Закону № 2939-VI передбачає два види суспільних відносин, на які його положення не поширюються: відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом; відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій.

Також під поняттям «спеціальні закони» у статті 2 Закону № 2939-VI мається на увазі закони, які регулюють порядок отримання інформації, що має ознаки публічної, але порядок отримання якої є відмінним від того, що передбачений № 2939-VI.

Доводи позивача про те, що до спірних відносин підлягають застосуванню положення Закону № 2939-VI суд не приймає до уваги, оскільки Закон № 393/96-ВР не регулює питання доступу до інформації, яка відповідає ознакам публічної. Законом № 393/96-ВР урегульовано питання практичної реалізації особою наданого їй Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їхньої діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Так, ураховуючи визначення понять «пропозиція», «заява» та «скарга», якими оперує Закон № 393/96-ВР, звернення громадян не можна вважати засобом отримання інформації, яка за своїми ознаками відповідає визначенню публічної.

Отже, Закон № 393/96-ВР не можна вважати «спеціальним законом» у розумінні положення частини другої статті 2 Закону № 2939-VI, оскільки він регулює іншу сферу правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача, з підстав порушення відповідачем вимог Закону № 393/96-ВР, не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.07.2025.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ