Справа № 200/4766/25
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 липня 2025 року Справа №200/4766/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Логойда Т.В., перевіривши виконання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня вручення позивачу даної ухвали для усунення недоліків, а саме необхідно було:

1) в позовній заяві зазначити докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме докази того, що з 17.01.2023 року по 20.05.2023 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ; що в цей період позивачу було виплачено грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премію. Докази наведеним обставинам додати до позовної заяви.

В цій частині судом звернуто увагу позивача на те, що у разі неможливості самостійно надати докази позивач вправі подати клопотання про витребування доказів судом, яке має відповідати вимогам частини 2 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) в позовній заяві викласти обставини з питань з якої дати позивача було звільнено з військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (виключено зі списків особового складу військової частини); зазначити докази, що підтверджують вказані обставини. Докази наведеним обставинам додати до позовної заяви.

В цій частині судом звернуто увагу позивача на те, що вказані недоліки підлягають усуненню, адже впливають на вирішення судом питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом та вирішення заяви позивача (його представника) про поновлення такого строку (п. 5 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України);

3) до позовної заяви додати обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку, і додати докази поважності причин пропуску такого строку.

Також в ухвалі звернуто увагу на те, що до всіх поданих до суду документів в електронній формі (на виконання даної ухвали) слід додати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів або докази надсилання таких документів до електронних кабінетів інших учасників справи.

Представник позивача (адвокат) - є особою, яка зареєструвала свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

Відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 251 вказаного Кодексу, яка регулює питання вручення судового рішення, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (останній абзац частини 6 статті 251 Кодексу).

Відповідно до частини 7 статті 251 зазначеного Кодексу якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Додаткове надіслання копії судового рішення на адресу місця проживання (перебування)/місцезнаходження такої особи або додаткове отримання копії судового рішення у паперовій формі за заявою такої особи не змінює наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача (адвокат) вважається таким, що отримав копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 02.07.2025 року, що підтверджується повідомленням про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (довідкою про доставку електронного листа), де відображено наступне: «документ доставлено до електронного кабінету: 01.07.2025 23:21».

Отже, позивач вважається таким, що отримав копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, 02.07.2025 року.

Між тим, недоліки позовної заяви у встановлений ухвалою строк, останній день якого був 14.07.2025 року, в повному обсязі усунені не були.

Так, 08.07.2025 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подала уточнену позовну заяву.

Проте така позовна заява не приведена у відповідність до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та ухвали суду від 01.07.2025 року (а фактично дублює первинну позовну заяву).

Також до суду подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом, яка обґрунтована тим, що позивачем не було одержано письмового повідомлення про розмір прожиткового мінімуму, який був застосований при розрахунку грошового забезпечення, а також грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших щомісячних основних та додаткових видів за період з 17.01.2023 року по 20.05.2023 року, інформації про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року за останньою займаною посадою, з обов`язковим зазначенням процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також розмір у відсотках, інформацію щодо тарифного розряду, згідно з яким розраховується посадовий оклад заявника за період з 17.01.2023 року по 20.05.2023 року. Позивач не мав підстав для сумнівів у добросовісності відповідача при здійсненні розрахунку грошового забезпечення. Лише після отримання відповіді відповідача (лист від 23.04.2025 року) на адвокатський запит позивачу фактично стало відомо про порушення свого права. Крім того, у витягу з наказу про звільнення, грошовому атестаті або будь-яких інших документах, з якими позивача було ознайомлено при звільненні, не передбачено діючим законодавством зазначення інформації щодо прожиткового мінімуму, за яким розраховується грошове забезпечення військовослужбовця.

У вказаній заяві також містяться посилання на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.03.2025 року у справі № 460/21394/23.

У зв`язку з наведеним, просив поновити строк звернення до суду з позовом.

Разом з тим, викладені в клопотанні обставини не дають суду підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом.

Вказана справа стосується проходження позивачем публічної служби.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому частиною 1 статті 122 Кодексу визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інший строк звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Так, до 19.07.2022 року статтею 233 Кодексу законів про працю України звернення до суду з позовними вимогами про стягнення сум заробітної плати (грошового забезпечення) строком звернення не обмежувалося.

Аналогічна правова позиція підтримувалася Верховним Судом (зокрема в постанові від 28.11.2019 року в справі №803/1937/17).

19.07.2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема у Кодексі законів про працю України викладено в іншій редакції деякі положення ст.ст. 116, 233, 234 (щодо строку звернення до суду з позовом).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України в діючій редакції (згідно з вказаним Законом) із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (згідно зі ст. 116 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 116 цього Кодексу про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Крім того, Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 року за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 року (предметом спору в якій є, зокрема недотримання законодавства про оплату праці), виклав наступний правовий висновок: «До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.04.2023 року у справі № 420/14777/22, від 27.04.2023 року у справі № 300/4201/22, від 15.01.2025 року у справі № 620/4223/24, згідно з якою, з огляду на незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, до правовідносин, які виникли до 19.07.2022 року (за початок перебігу строку звернення до суду з позовом береться дата звільнення позивача або виключення зі списків особового складу), застосуванню підлягає ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року.

Позов поданий до суду 30.06.2025 року та стосується правовідносин, що діяли в період, який розпочався з 19.07.2022 року (в період з 17.01.2023 року по 20.05.2023 року). З огляду на це до таких правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діє після 19.07.2022 року, згідно з якою із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (згідно зі ст. 116 цього Кодексу).

Як вже зазначалося, згідно з позовом позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Тобто станом на день подання позову позивач не є військовослужбовцем цієї військової частини. Спірним періодом в даній справі є період з 17.01.2023 року по 20.05.2023 року.

Згідно із записами, що містяться у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 , копія якого додана до уточненого позову та заяви про оновлення строку звернення до суду з позовом, звільнення позивача (виключення зі списків особового складу) з Військової частини НОМЕР_1 відбулося з 12.07.2023 року.

Іншого ні позивачем, ні його представником ні в позові, ні в заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом не зазначено; доказів іншого до суду не подано.

Про порушення своїх прав невірним (на думку позивача) обчисленням розміру посадового окладу та окладу за військове звання (із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року та є вищим), що призвело до виплати грошового забезпечення в меншому розмірі, позивач повинен був дізнатися 12.07.2023 року при звільненні зі служби (виключенні зі списків особового складу відповідача, коли, як зазначав представник позивача, позивача було ознайомлено з грошовим атестатом та з іншими документами щодо його грошове забезпечення), коли строк звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) обмежувався тримісячним строком. А до суду з позовом він звернувся 30.06.2025 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду з позовом.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 21.03.2025 року у справі № 460/21394/23 (на яку посилався представник позивача, цитуючи деякі слова з вказаної постанови без прив`язки до загального висновку Суду).

Відповідно до частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Посилання представника позивача на наведені в клопотанні (заяві) про поновлення строку звернення до суду з позовом обставини є неприйнятними.

Так, про неможливість ознайомлення з оскарженими діями (бездіяльністю) відповідача протягом встановленого законом тримісячного строку звернення до суду з позовом з об`єктивних причин в заяві не йдеться.

Доказів того, що позивач не міг дізнатися про існування свого порушеного (на думку позивача) права раніше, ніж він зазначав, до клопотання не додані.

Також до клопотання не додані докази в підтвердження того, що позивач протягом тримісячного строку звернення до суду з позовом вчинив всі залежні від нього дії для отримання відповідної інформації, проте така інформація не була надана йому з незалежних від нього причин.

Позивачем не наведені обставини, що унеможливили звернення до суду з позовом у встановлений процесуальний строк.

Отже, заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом не свідчить про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом поважними. Докази поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом до заяви не додані.

З огляду на наведене підстави, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом, судом визнані неповажними.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк позовна заява повертається позивачеві.

Керуючись частиною 2 статті 123, частиною 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 18 липня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда