Справа № 420/17297/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Тодирця А.О.

представника відповідача не з`явився

третьої особи Жукової Л.І.

представника третьої особи Ростомова Г.А.

розглянувши за правилами особливого позовного провадження, з урахуванням особливостей, визначених приписами ст 287 КАС України для вказаної категорії справ (у відкритому судовому засіданні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренка Дмитра Володимировича про накладення на ОСОБА_1 штрафу від 12.05.2025 року у виконавчому провадженні №70679603;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренка Дмитра Володимировича про накладення на ОСОБА_1 штрафу від 26.05.2025 року у виконавчому провадженні №70679603.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач добросовісно та неухильно виконує умови мирової угоди і жодним чином не чинить перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з онуками. Навпаки, саме позивач була ініціатором укладення мирової угоди з метою налагодження стабільного зв`язку між дітьми та їхніми родичами.

Однак, слід врахувати, що на теперішній час доньці ОСОБА_3 виповнилося 10 років, а сину ОСОБА_4 майже 10 років, і вони вже здатні усвідомлено формувати власні погляди та висловлювати свою думку щодо важливих для них питань.

У зв`язку зі змінами в їхньому світогляді, діти все частіше висловлюють небажання проводити час із бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_5 .

За словами дітей, під час таких зустрічей вони відчувають сильний психологічний дискомфорт. Зокрема, бабуся та дідусь не дослухаються до їхніх побажань щодо формату спільного дозвілля та наполягають на спілкуванні з батьком ОСОБА_6 , який проживає з новою родиною, де виховуються четверо його інших дітей.

Діти повідомляють, що під час перебування у цій родині вони не лише не знаходять спільної мови з іншими дітьми батька, але й зазнають принижень та образ як з боку нової родини батька, так і, іноді, від самого батька. Вони почуваються чужими, небажаними та пригніченими, що викликає в них емоційне напруження, страх, стрес і глибокий внутрішній супротив.

Така ситуація є для них травматичною та не відповідає їхнім віковим, емоційним і психологічним потребам.

Позивач неодноразово інформувала державного виконавця Шапоренка Д.В. про складну психологічну ситуацію, що склалася, та пропонувала знайти спільний шлях для її врегулювання. Проте, державний виконавець виявив повну байдужість, заявивши, що бажання дітей - це не його проблема, а мої дії начебто є невиконанням рішення суду, і пригрозив накладенням штрафу.

Позивач зверталася до виконавчої служби із заявами про особисту участь державного виконавця у запланованих зустрічах дітей з бабусею і дідусем. Метою таких звернень було забезпечення контролю за виконанням мирової угоди та підтвердження добросовісної поведінки. Проте, жодне з цих звернень не було розглянуто належним чином - позивачу не було надано жодної відповіді, що свідчить про формальний підхід з боку виконавця до виконання своїх обов`язків.

Аналіз вказаних обставин свідчить, шо державний виконавець, виносячи оскаржувані постанови, повністю проігнорував як фактичні обставини, що склалися, так і інтереси дітей, не зважаючи на їх психоемоційний стан та реальну життєву ситуацію. Натомість, формально і безпідставно зазначив про невиконання умов мирової угоди, що не відповідає дійсності.

Таким чином, є очевидним, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки не грунтуються на реальних обставинах справи, не враховують найкращих інтересів дитини та містять упереджене, спрощене тлумачення дій позивача.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 17.08.2020 р. по справі №160/4615/19, від 05.06.2024 р. по справі №480/6452/23, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Поважність причин невиконання судового рішення повинна оцінюватися у кожному конкретному випадку з урахуванням того, наскільки ці причини об`єктивно перешкоджали його виконанню.

Обставини того, що державний виконавець Шапоренко Д.В. був достеменно обізнаний про небажання дітей зустрічатися з ОСОБА_2 підтверджуються, зокрема, тим, що позивач разом із дітьми особисто зустрічалася з ним, під час чого діти безпосередньо висловили своє небажання проводити час із бабусею. Крім того, позивачем були подані відповідні письмові заяви на адресу виконавчої служби, а також надані електронні докази у вигляді відеозаписів, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі №729/694/24 (провадження №61-2637св25), дитина, яка здатна сформулювати та висловити свою думку, повинна бути вислухана при вирішенні спору щодо її виховання не лише між батьками, але й іншими особами спору. Такий підхід відповідає принципу найкращих інтересів дитини та положенням статті 171 Сімейного кодексу України. Ігнорування думки дитини в подібних ситуаціях є порушенням її прав і ставить під сумнів обґрунтованість та законність прийнятих рішень.

Отже, враховуючи наведене, постанови державного виконавця про накладення на мене штрафу у виконавчому провадженні №70679603 від 12.05.2025 року, 26.05.2025 року є протиправними, оскільки були прийняті без врахування об`єктивних обставин, порушуючи приписи чинного законодавства, принцип найкращих інтересів дитини.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 03.06.2025 відкрито провадження по справі, з урахуванням особливостей визначених приписами ст. 287 КАС України для вказаної категорії справ.

Судове засідання призначено на 17.06.2025.

06.06.2025 за вхід.№ЕС/56986/25 надійшов відзив на позов, в якому відповідачем наголошено на правомірності прийнятих постанов та зазначено, що 15.04.2025, 16.05.2025 від боржника надходили звернення (однакового змісту), в яких ОСОБА_1 запевняє, що перешкод у виконанні судового рішення вона не вчиняє, однак діти відмовляються йти на побачення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Однак, як вбачається з вищевказаних заяв, до них не додані:

ані докази, що підтверджують поважність причин невиконання вимог виконавчого документу (відеозаписи щодо відмови дітей від зустрічі з ОСОБА_2 тощо);

ані докази завчасного сповіщення ОСОБА_1 стягувача, ОСОБА_2 , про неможливість виконати рішення 11.05.2025, 25.05.2025.

Таким чином, за наявності обставин не надання боржником державному виконавцю відповідних доказів, твердження боржника, що "Поважність причин невиконання судового рішення повинна оцінюватися у кожному конкретному випадку з урахуванням того, наскільки ці причини об`єктивно перешкоджали його виконанню. У даному випадку державний виконавець, достеменно знаючи про те, що діти не бажають спілкуватися з ОСОБА_2 повністю проігнорував пі обставини та без належної перевірки виніс оскаржувані постанови" - є необгрунтованими.

Інакше кажучи, враховуючи, що графік побачень передбачає зустрічі стягувача з дітьми щонеділі, боржниця за вимогами виконавчого документу повинна: або виконувати вимоги судового рішення у відповідні дати, або завчасно (перед кожним побаченням) повідомляти державного виконавця та стягувача про неможливість виконання рішення в обумовлений виконавчим документом день (з обов`язковим долученням доказів на підтвердження зазначених обставин).

В свою чергу, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 02.02.2022 року, справа №607/20536/19: "зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі у вихованні дитини".

16.06.2025 за вхід.№60324/25 надійшли письмові пояснення позивача, в яких стверджується, що заяви, адресовані органу державної виконавчої служби, були подані з метою підтвердження того, що позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні дітей із бабусею ОСОБА_2 , а навпаки вживає всіх можливих заходів для виконання умов мирової угоди.

Зокрема, державному виконавцю було запропоновано особисто переконатися у дотриманні умов угоди, а також самостійно повідомити ОСОБА_2 про визначення дати побачення, щоб зустріч могла відбутися за його безпосередньої участі.

Проте, відповідач жодних доказів реагування на ці заяви не надав, участі в організації зустрічей не брав, фактично проігнорувавши відповідні пропозиції.

Отже, твердження про те, що з боку позивача не подавалися докази, є необгрунтованими та спростовуються як змістом самих заяв, так і бездіяльністю державного виконавця.

У судовому засіданні 17.06.2025 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, в якості третьої особи по справі залучено ОСОБА_2 та оголошено перерву до 27.06.2025.

У судовому засіданні 27.06.2025, після оголошення вступного слова учасниками справи, оголошено перерву до 14.07.2025.

14.07.2025 за вхід.№71039/25 та №ЕС/71050/25 надійшли пояснення представника третьої особи де, зокрема, зазначено наступне.

Виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди у визначеному сторонами часі з 09:00 по 13:00 у неділю не відбувається вже понад рік, про що ОСОБА_2 , неодноразово зверталася із скаргами і заявами.

У судовому засіданні, що відбулося 27 червня 2025 року було з`ясовано, що виконавче провадження №70679603 закінчувалося та було поновлене в результаті перевірки в результаті скарги ОСОБА_2 постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 04 березня 2025 року.

Після поновлення виконавчого провадження ОСОБА_1 , що користується правовою допомогою на постійній основі, розуміючи та усвідомлюючи наслідки продовження ігнорування обов`язку організації зустрічі дітей з бабусею під час примусового виконання рішення суду почала приводити дітей на зустріч з бабусею «про людське око», не маючи наміру залишати дітей.

Кожна така зустріч починалася з підготовленого заздалегідь питання ОСОБА_1 щодо наявності бажання дітей залишатися з бабусею та відповіді дітей про таке не бажання.

Слід звернути увагу, що у десятирічному віці діти, які проживають із матір`ю і не контактують ані з батьком, який судиться за своє право побачити дітей у справі №947/24189/19, ані з бабусею та дідусем, перебувають під повним психологічним контролем та впливом матері, яка, за даними матеріалів адміністративного провадження №521/4688/25 образливо висловлювалася на адресу бабусі та дідуся в присутності дітей та під час спілкування із ними. Справа №521/4688/25 розглядається Хаджибейським районним судом міста Одеси, рішення ще не ухвалено.

У межах справи №521/4688/25 призначено експертизу щодо дати аудіозапису та належності голосу на аудіоплівках ОСОБА_1 і результати даної експертизи можуть вплинути на результат розгляду даної справи.

ОСОБА_2 скаржиться, що на кожній зустрічі діти, які з самого початку таких фіктивних зустрічей на декілька хвилин не розуміли що кажуть та постійно дивилися на матір, говорячи завчені фрази, все впевненіше проговорюють таке не бажання, що є результатом роботи ОСОБА_1 по ухиленню від виконання рішення суду. Діти забудуть як виглядає бабуся та те, що така людина існує взагалі і цей план реалізується в режимі реального часу.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2024 року у справі №480/6452/23, як і у багатьох інших зазначив, що поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

З досліджених у судовому засіданні від 27 червня 2025 року відеоматеріалів, наданих стороною ОСОБА_1 вбачається відверте небажання ОСОБА_1 надавати дітей бабусі, питання щодо бажання дітей проводити із бабусею час, як і зйомка на мобільний телефон підготовлені заздалегідь, як і правильні відповіді переляканих дітей. Між тим, такою поведінкою переслідуються та досягаються одразу два мотиви: збереження повної монополії матері на дітей шляхом їх розлучення із батьком і його родичами та асоціація неприємного офіціозу та материнського хвилювання, із яким тепер буде пов`язуватися у дітей бабуся. Хвилювання матері - погана атмосфера удома, не слід забувати, що у дітей обмежено доступ спілкування із іншими родичами, а тому фактор їх позитивного впливу, як і будь - якого, на дітей неможливий.

Під час судового засідання, що відбулося 27 червня 2025 року державний виконавець Шапоренко Д. пояснив, що однією з підстав для винесення постанов виконавця ОСОБА_7 є, зокрема, і те, що діти говорять завчені заздалегідь вислови.

Вік ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є чутливим з точки зору формування світогляду та світосприйняття і які цінності у даному віці родина надає дітям, із такими цінностями діти виходять у суспільство. Якщо у сім`ї, у якій постійно проживають діти панує зневага до інших родичів, вишукуються образи, щодо бабусі та дідуся моделюється образ людей, через яких діти хворіють, формується нелюбов до інших дітей їх рідного батька поведінка дітей буде такою, яка описана ОСОБА_1 , вони не бажатимуть контакту із дідусем і бабусею та будуть їх боятися, триматися за матір як центр всесвіту та єдину рідну людину.

Згідно постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року справа №686/14512/17: «Посилання заявника на небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження ОСОБА_4 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею.»

З наведеної постанови вбачається, що неприязні стосунки між родичами можуть негативно вплинути на відношення дитини до того родича, із яким вона не проживає, а тому слід виходити не з бажання дитини, а з її інтересу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

На виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №70679603, відкрите 09.01.2023р. старшим державним виконавцем Відділу, ОСОБА_9 , на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси про затвердження мирової угоди від 28.09.2021 р. №947/10540/21 про встановлення побачення з дитиною (боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ).

В ухвалі Київського районного суду про затвердження мирової угоди від 28.09.2021р. №947/10540/21 зазначено, зокрема, наступне:

(п. 2) ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визначають наступний спосіб участі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні внуків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 :

у період з січня 2022 року щонеділі з 09.00 годин до 13.00 годин, без присутності матері дітей за місцем проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_2 з можливістю прогулянок по місту і відвідування закладів культури з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дітей режиму їхнього дня та харчування;

додатково, за попередньою домовленістю сторін та враховуючи бажання дітей, побачення та спілкування ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з внуками у дні їх народження та під час свят.

(п. 3) ОСОБА_5 , ОСОБА_2 зобов`язуються, у разі неможливості зустрітися з внуками. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завчасно, але не пізніше ніж за 1 (одну) добу, повідомити ОСОБА_1 про неможливість зустрічі засобами телефонного зв`язку, шляхом направлення письмового повідомлення (CMC, Viber, Telegram).

(п. 4) ОСОБА_1 , у разі виникнення незалежних від неї обставин (хвороба дітей, участь дітей у будь-яких видах змагань, екскурсіях) зобов`язується завчасно повідомити ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про неможливість організації їх зустрічі з внуками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та її причини, засобами телефонного зв`язку, шляхом направлення письмового повідомлення (CMC, Viber, Telegram).

11.05.2025 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено Акт в якому зазначено: «Згідно виконавчого документу виконавчі дії відбуваються за адресою проживання стягувача: АДРЕСА_1 кожної неділі з 9:00 до 13:00 год. Виходом 11.05.2025 для перевірки виконання рішення суду встановлено, що боржниця не з`явилась сама та не забезпечила виконання мирової угоди, не надала для побачення дітей ОСОБА_3 та Назара бабусі та дідусю. Станом на 11.05.2025 рішення суду не виконано. Відділ про причини невиконання рішення суду боржниця не надала».

У графі «стягувач» значиться ОСОБА_2 , проте її підпис відсутній.

12.05.2025 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. на ОСОБА_1 «За невиконання вимог виконавчого документу немайнового характеру».

25.05.2025 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено Акт в якому зазначено: «Виходом за місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_2 , боржником ОСОБА_1 не забезпечено побачення дітей ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) зі стягувачем. Щодо поважності причин незабезпечення побачення боржниця Відділ не повідомила».

У графі «стягувач» значиться ОСОБА_2 , проте її підпис відсутній.

У графі «поняті» значиться: ОСОБА_14 (підпис наявний) та ОСОБА_5 (підпис відсутній).

26.05.2025 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. на ОСОБА_1 «За невиконання вимог виконавчого документу немайнового характеру».

Також судом встановлено, що боржницею ОСОБА_1 подавались до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) наступні заяви:

Реєстраційний №8269 від 15.04.2025 з проханням визначити дату побачення дітей з ОСОБА_2 відповідно до умов Мирової угоди, укладеної 28.09.2021 у цивільній справі №947/10540/21, з Вашою особистою присутністю. Повідомити мене про призначену Вами дату перевірки виконання мною зазначеної Мирової угоди.

Реєстраційний №9813 від 05.05.2025, якою повідомлено, що діти не хочуть йти на побачення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Крім того, наразі Аріна хворіє, тому зустрічі бути не може.

Заява від 16.05.2025 з проханням визначити дату побачення дітей з ОСОБА_2 відповідно до умов Мирової угоди, укладеної 28.09.2021 у цивільній справі №947/10540/21, з Вашою особистою присутністю. Повідомити мене про призначену Вами дату перевірки виконання мною зазначеної Мирової угоди.

Також матеріали справи місять відеозаписи, зокрема, 25.05.2025 побачення дітей зі стягувачем у парку «Марка Твена» о 09:13 та 09:39.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Права і свободи людини, гарантії щодо них визначають зміст та спрямованість діяльності держави. Ст. 55 Конституції України проголошує: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб».

Безперечно, забезпечити надійний захист прав і свобод людини та громадянина може тільки судова система, яка діє виключно на засадах законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності судового процесу, змагальності сторін, додержання презумпції невинуватості тощо, в умовах незалежності і недоторканності суддів. Тому серед правових засобів захисту суб`єктивних прав і свобод людини та громадянина одним із найефективніших є судовий захист.

Судовий контроль не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 63 Закону №1404-VІІІ визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 64-1 Закону №1404-VІІІ виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Відповідно до пункту 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

ВИСНОВКИ СУДУ

Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності винесення державним виконавцем постанов про накладення штрафу на підставі статей 64-1 та 75 Закону №1404-VІІІ у виконавчому провадженні №70679603.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №382/389/17 зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного приписами частини першої статті 287 КАС України, відповідні спеціальні норми встановлені Законом №1404-VIII.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою, а саме частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18) та у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18).

Як уже зазначалось, предметом перевірки у межах розгляду цієї справи є правомірність постанов державного виконавця про накладення на ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні №70679603, штрафу у розмірі 1700 грн. та 3400 грн. за невиконання нею рішення суду за відсутності поважних причин.

З огляду на приписи законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання судового рішення варто з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк.

У цьому взаємозв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

При цьому, невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин та винесення відповідної постанови про накладення штрафу.

Як встановлено судом, державним виконавцем складено 2 Акти від 11.05.2025 та 25.05.2025, в яких зазначено про невиконання рішення без поважних причин.

Поряд з цим, вказані Акти не містять жодного обґрунтування причин невиконання рішення суду.

Разом з цим, у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні старший державний виконавець зазначив, що від ОСОБА_1 надходили заяви, якими вона повідомляла про небажання дітей зустрічатись з бабусею і дідусем, які він вважав необгрунтованими, а причини неповажними.

Натомість суд зазначає, що обґрунтування поважності/неповажності причин невиконання рішення суду повинна містити саме постанова про накладення штрафу, оскільки саме вона є актом індивідуальної дії.

Суд вважає за доцільне наголосити, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання старшим державним виконавцем вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акту індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин поважності/неповажності причин невиконання рішення суду, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини можуть бути підтверджені, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення.

І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу та не дає змогу суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган прийшов саме до таких висновків, надати їм правову оцінку та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення.

Твердження представника третьої особи та третьої особи про те, що на плечі суду покладено важке питання, або захистити невиправдане раніше сподівання на систему правосуддя або підтвердити, що рішення суду можна не виконувати, пояснивши дітям те, що стало адміністративними матеріалами у справах №521/4688/25 та №521/4689/25, суд оцінює критично.

Предметом спору даної справи є не сама по собі оцінка судом поважності причин, а протиправність постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин за відсутності обґрунтування державним виконавцем умови застосування штрафу поважності причин.

При цьому, за своєю правовою природою відповідно до норм чинного законодавства повноваження виконавчої служби щодо прийняття постанов про накладення штрафу є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу, внаслідок чого суд не наділений правом оцінювати поважність/неповажність причин невиконання рішення суду замість державного виконавця, оскільки це порушує конституційний принцип розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, адміністративно-дискреційних повноважень.

Належність такого висновку підтверджується змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим в статті 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискреційні повноваження (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №810/869/16, від 11 червня 2019 року у справі №826/24656/15, а також від 28 листопада 2022 року у справі №400/852/20.

Враховуючи вказане, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Окремо суд звертає увагу, що матеріали справи містять відеозаписи, зокрема, 25.05.2025 побачення дітей зі стягувачем у парку «Марка Твена» о 09:13 та 09:39. Вказане підтверджено і ОСОБА_2 в судовому засіданні, яка також здійснювала відеофіксацію на свій мобільний телефон.

Тому, у суду виникають обгрунтовані сумніви щодо обставин, зазначених у Акті від 25.05.2025 року. Вказаний Акт не містить часу його складання, що унеможливлює встановлення дійсних обставин знаходження державного виконавця, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 19, оскільки о 09:13 бабуся і дідусь перебували у парку «Марка Твена», який розташований за адресою: вулиця Євгена Танцюри, 17, Одеса.

Також представником третьої особи надано звукозаписи «День народження Назара 10.06.2024» та «Домашнє насильство ОСОБА_1 », які є предметом дослідження у справі №521/4689/25. При цьому, представником зазначено, що у вказаній справі призначено експертизу вказаних файлів. Рішення по суті не прийнято.

Як пояснив представник третьої особи в судовому засіданні записи були зроблені за допомогою «Батьківського контролю».

На переконання суду, ці записи є неналежними та недопустимими доказами у справі, що розглядається, оскільки вони не були покладені в обґрунтування спірних постанов, не оцінювались державним виконавцем.

Також у судовому засіданні державним виконавцем в підтвердження правомірності акту від 11.05.2025, в якому відсутній підпис стягувача зазначив, що підпис стягувана в акті нібито не був проставлений з причин погіршення її самопочуття, внаслідок чого вона не змогла засвідчити свою присутність підписом.

На підтвердження цих обставин було долучено фрагмент лікарняного листа від 12.05.2025 року та заяву ОСОБА_2 від 05.06.2025 року, в якій вона стверджує, що 11.05.2025 року у визначеному місці, передбаченому мировою угодою, на зустрічі з дітьми були присутні: ОСОБА_5 (її чоловік та сторона за мировою угодою), представники ювенальної поліції та державний виконавець.

Однак, як вбачається з наданих документів, лікарняний лист датований 12.05.2025, на наступний день.

Крім того, із самого змісту акту державного виконавця вбачається, що в графі «інші особи» не зазначено жодного підпису, що ставить під сумнів як сам факт присутності вказаних осіб, так і дотримання виконавцем належної процедури фіксації обставин.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог повністю.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №7162-6170-5434-7717 від 30.05.2025 року.

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренка Дмитра Володимировича від 12.05.2025 року у виконавчому провадженні №70679603 про накладення на ОСОБА_1 штрафу.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шапоренка Дмитра Володимировича від 26.05.2025 року у виконавчому провадженні №70679603 про накладення на ОСОБА_1 штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65065, місто Одеса, вул. Танцюри Євгенія, будинок 1, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 65065, Одеська область, місто Одеса, вул. Танцюри Євгенія, будинок 1, )

Третя особа: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА