Справа № 280/1499/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2025 року м. Дніпросправа № 280/1499/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня2025 року в адміністративній справі №280/1499/25 (головуючий суддя І-ї інстанції - Конишева О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 28.02.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2025 року №73031113 та від 12.02.2025 року №74421221 визнати протиправними та скасувати.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2025 року по виконавчому провадженню №73031113.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 12.02.2025 року по виконавчому провадженню № 74421221.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки приймаючи по суті спірних питань постанови про закінчення виконавчих проваджень, державні виконавці виходили з того, що ними вжито всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно із п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні так і не зазначив, які саме заходи щодо примусового виконання рішення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», не вчинив державний виконавець.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту від 12.10.2023 року відкрито виконавче провадження №73031113 з примусового виконання виконавчого листа №280/1233/22, виданого 14.09.2023 року Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.

07.11.2023 року державним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу згідно якої останнього зобов`язано повідомити про стан виконання рішення суду.

Листом від 03.11.2023 року №10-13303/23 Державна судова адміністрація України повідомила державного виконавця про те, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Також повідомлено про те, що 16.08.2023 року затверджено кошторис на 2023 рік ТУ ДСА України в Запорізькій області за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». У зв`язку з чим виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватися органами Казначейства за рахунок коштів бюджетної Програми.

21.11.2023 року державний виконавець звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу порядку виконання рішення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2023 року по справі №280/1233/22 відмовлено в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення.

04.01.2024 року державним виконавцем з метою отримання повної та об`єктивної інформації щодо виконання рішення суду та подальшого прийняття рішення щодо застосування до ДСА України штрафних санкцій, направлено на адресу боржника відповідну вимогу.

Листом від 22.01.2024 року №11-2299/24 ДСА України повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту про те, що 04.01.2024 року затверджений кошторис на 2024 рік Територіальному управлінню ДСА України в Запорізькій області за Програмою у сумі 23,8 тис. гривень.

24.04.2024 року державним виконавцем направлено вимогу боржнику, згідно якої останнього зобов`язано надати інформацію щодо стану виконання рішення суду.

На вимогу державного виконавця від 24.04.2024 року ДСА України листом від 06.05.2024 року №11-10786/24 повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту про те, що листом від 30.04.2024 року №11-10400/24 звернулася до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за Програмою на суму 1318,0 млн. гривень.

Станом на 11.06.2024 року боржником рішення суду залишалось невиконаним. Таким чином, керуючись ст.63 та ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. та повторно зобов`язано виконати рішення суду.

У зв`язку з повторним невиконанням судового рішення державним виконавцем 13.09.2024 року винесено постанову про накладення на ДСА України штрафу в розмірі 10200 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

20.11.2024 року державним виконавцем надіслано до ГУ НП у м.Києві повідомлення щодо вчинення посадовими особами ДСА України кримінального правопорушення.

Керуючись вимогами п.11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», 06.02.2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73031113 з виконання виконавчого листа №280/1233/22, виданого 14.09.2023 року Запорізьким окружним адміністративним судом.

Крім того, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту від 12.03.2024 року відкрито виконавче провадження №74421221 з примусового виконання виконавчого листа №280/9704/21, виданого 17.02.2022 року Запорізьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування ТУ ДСА України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди у сумі 181742 грн. 78 коп. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року.

Листом від 03.04.2024 року №10-8565/24 Державною судовою адміністрацією України повідомлено про неможливість виконання рішення суду у спосіб та порядок, встановлений таким рішенням, оскільки дане рішення можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

За результатами розгляду даного листа державним виконавцем направлено до Запорізького окружного адміністративного суду заяву про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2024 року у справі №280/9704/21 у задоволенні заяви відмовлено.

16.10.2024 року державним виконавцем з метою отримання повної та об`єктивної інформації щодо виконання рішення суду та подальшого прийняття рішення щодо застосування до ДСА України штрафних санкцій, направлено на адресу боржника відповідну вимогу.

Листом від 23.10.2024 року №10-20840/24 ДСА України повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту про те, що рішення суду залишається невиконаним із зазначенням тих же підстав, що і в попередньому листі.

Станом на 08.11.2024 року боржником рішення суду залишалось невиконаним. Таким чином, керуючись ст.63 та ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн. та повторно зобов`язано виконати рішення суду.

У зв`язку з повторним невиконанням судового рішення державним виконавцем 03.12.2024 року винесено постанову про накладення на ДСА України штрафу в розмірі 10200 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

19.12.2024 року державним виконавцем надіслано до ГУ НП у м.Києві повідомлення щодо вчинення посадовими особами Державної судової адміністрації України кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», 12.02.2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №74421221 з виконання виконавчого листа № 280/9704/21, виданого 17.08.2022 року Запорізьким окружним адміністративним судом.

Вважаючи прийняті державним виконавцем постанови про закінчення виконавчих проваджень протиправними, позивач оскаржив такі постанови до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404).

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404).

Згідно пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404 передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, визначена положеннями статті 75 Закону №1404.

Отже, чинним законодавством визначено порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановлено судом першої інстанції, спір у вказаних спірних правовідносинах стосується повноти заходів, вжитих державним виконавцем задля примусового виконання рішення суду на користь позивача.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець, приймаючи оскаржувані постанови, повинен пересвідчитися у повному виконанні рішення суду на час закінчення виконавчого провадження.

Отже, накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.11.2023 року у справі № 580/4398/22 та від 04.01.2024 року у справі № 520/10601/20. Зокрема в цих постановах Верховний суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Зазначені вище посилання боржника в листах на те, що виконання рішень суду повинно здійснюватися органами Казначейства за рахунок коштів бюджетної Програми, не є підставою для закінчення виконавчого провадження, а є лише незгодою боржника з рішеннями суду, яке набрало законної сили.

Крім того, відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів направлення повідомлень про притягнення до кримінальної відповідальності боржника (в матеріалах справи лише самі повідомлення) та результатів прийнятих рішень за вказаними повідомленнями, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесені передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 287, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року в адміністративній справі №280/1499/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року в адміністративній справі №280/1499/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко