Справа № 520/18826/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

17 липня 2025 р. справа № 520/18826/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григорова Д.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив :

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), щодо не проведення розрахунку і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 35 (тридцять п`ять) календарні дні невикористаної додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у 2014-2018 роках на посадах у прикордонних оперативно-розшукових підрозділах відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, що пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я на посаді старшого оперуповноваженого;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 35 (тридцять п`ять) календарні дні невикористаної додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у 2014-2018 роках на посадах у прикордонних оперативно-розшукових підрозділах, що пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за 35 (тридцять п`ять) календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у 2014-2018 роках на посадах у прикордонних оперативно-розшукових підрозділах відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

Ухвалою суду від 14.07.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 14.10.2024р. залучено НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) у якості другого відповідача до участі в адміністративній справі, розгляд справи розпочато спочатку.

Представником відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник, зокрема, зауважив, що з 20.03.2015р. по 27.04.2015р. позивач перебував у запасі ЗСУ (у зв`язку зі звільненням з військової служби). Крім того, частину спірного періоду з 01.04.2014р. по 20.03.2015р. позивач проходив військову службу в іншій військовій частині - НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої позивач і був звільнений з військової служби. А тому, як вказує представник відповідача, остаточний розрахунок при звільненні зі служби, в тому числі і щодо виплати компенсації за дні невикористаних відпусток за період до дня звільнення, відповідно до п. 293 Положення проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, мала здійснити та військова частина, з якої позивач звільнявся.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву у визначений судом строк, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався без зазначення причин неподання відзиву.

Суд зазначає, що надання відзиву є правом відповідача. Відповідно до частини 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.2014р. по 20.03.2015р. позивач проходив військову службу у військовій частині - НОМЕР_5 НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України. З 20.03.2015р. по 27.04.2015р. позивач перебував у запасі ЗСУ (у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно довідки щодо проходження військової служби полковника ОСОБА_1 від 16.05.2024р. №08/171 (а.с. 12-13) позивач з 27.04.2015р. призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015р. №15/2015.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.04.2024р. №226-ОС ОСОБА_1 з 27 квітня 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління.

За доводами позовної заяви, позивачу не проведено нарахування і виплату грошової компенсації за 35 (тридцять п`ять) календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у 2014-2018 роках на посадах у прикордонних оперативно-розшукових підрозділах відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За приписами частини восьмої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 за № 702 (далі - Постанова № 702) затверджено, зокрема, переліки військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 3.

Так, відповідно до додатку 4 Порядку № 702 військовослужбовцям, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби на посадах, зокрема, молодшого інспектора прикордонної служби, інспектора прикордонної служби 1, 2 та 3 категорії у відділеннях інспекторів прикордонної служби, встановлено додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Згідно з п. 1 Порядку № 702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

За приписами п. 11 вказаного Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки щодо проходження військової служби полковника ОСОБА_1 від 16.05.2024р. №08/171, позивач дійсно проходив військову службу, а саме:

- 01.04.2014 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014;

- з 01.04.2014 по 02.12.2014 начальник групи інформаційно-аналітичного забезпечення оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- 02.12.2014 по 20.03.2015 старший оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- 20.03.2015р. по 27.04.2015р. перебував у запасі ЗСУ;

- 27.04.2015 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015;

- 27.04.2015 по 26.05.2016 старший оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ІІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- 26.05.2016 по 06.07.2017 старший офіцер (старший оперуповноважений з протидії контрабандній діяльності) першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- 06.07.2017 по 17.04.2018 старший офіцер (старший оперуповноважений) третього сектору першого відділу оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- 17.04.2018 по 13.05.2019 заступник начальника оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- 13.05.2019 по 03.02.2020 начальник оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 03.02.2020 по 12.03.2021 старший офіцер (старший оперуповноважений) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) управління оперативно-розшукової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 12.03.2021 по 16.07.2021 заступник начальника оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) управління оперативно-розшукової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 16.07.2021 по 27.04.2024 начальник оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) управління оперативно-розшукової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.04.2024р. №226-ОС ОСОБА_1 з 27 квітня 2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення регіонального управління.

Суд зазначає, зазначає, що під час проходження військової служби, позивач займав посади: начальник групи інформаційно-аналітичного забезпечення; старший оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 ; старший оперуповноважений прикордонного оперативно-розшукового відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ІІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_6 ; старший офіцер (старший оперуповноважений з протидії контрабандній діяльності) першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_4 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_8 ; старший офіцер (старший оперуповноважений) третього сектору першого відділу оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_9 ; заступник начальника оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_9 , начальник оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ; старший офіцер (старший оперуповноважений) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) управління оперативно-розшукової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заступник начальника оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) управління оперативно-розшукової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ; начальник оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_6 ) управління оперативно-розшукової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, відповідачем, у порушення ч.2 ст.77 КАС України, не надано до суду доказів на підтвердження того, що вказані посади за обсягом та змістом виконуваних обов`язків відмінні від посад, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 за №702.

Суд звертає увагу, що нормативно-правовий акт, який регулює спірні правовідносини, не ставить у залежність набуття права на спірну відпустку від фактичного часу виконання таких обов`язків, наявності наказу командира тощо, а пов`язує вказане право на додаткову відпустку виключно з фактом перебування на посаді згідно з Переліком.

Абзацом другим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз. 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

Вказаній нормі кореспондують положення пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197, за яким у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Разом з цим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім того, суд ураховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені в рішенні від 30 квітня 2013 року справіТимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість за потреби, за відповідної консультації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

З огляду на викладене суд звертає увагу, що норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, у т.ч. в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Пункт 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, яке затверджене Указом Президента України від 29.12.2019 за №1115/2009, визначає, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

З урахуванням того, що остаточний розрахунок з позивачем у день звільнення з військової служби позивача проводила військова частина НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме вказаний суб`єкт владних повноважень і повинен відновити порушене право позивача, яке є предметом розгляду цієї справи.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими. Зобов`язання відповідача - військову частину НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахувати та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 відповідає меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), щодо не проведенні розрахунку і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 35 (тридцять п`ять) календарні дні невикористаної додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у 2014-2018 роках на посадах у прикордонних оперативно-розшукових підрозділах відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, що пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я на посаді старшого оперуповноваженого.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 35 (тридцять п`ять) календарні дні невикористаної додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки, яка надається у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби у 2014-2018 роках на посадах у прикордонних оперативно-розшукових підрозділах, що пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Д.В. Григоров