Справа № 240/9880/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/9880/25

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати їй компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати заборгованості з пенсійних виплат за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11814/20 від 24.09.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Пенсійний фонд України у зв`язку з порушенням строку виплати заборгованості з пенсійних виплат за період з 19.02.2020 по день фактичної виплати 21.10.2024 за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11814/20 від 24.09.2020 нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів у сумі 805956,07 грн у порядку черговості за датою набрання чинності вказаного судового рішення, а саме 27.10.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області інформацію про виконання даного рішення суду та про суму нарахованої, але не виплаченої їй, компенсації втрати частини доходу в сумі 805956,07 грн, яка утворилася у зв`язку з виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11814/20 від 24.09.2020, надати Пенсійному фонду України шляхом включення в «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України «ІКІС ПФУ» в порядку черговості виплати, визначеною датою набрання чинності вказаного судового рішення, а саме 27.10.2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області направити запит до Пенсійного фонду України щодо виділення коштів у поточному бюджетному році за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду, для виплати їй компенсації втрати частини доходів у сумі 805956,07 грн у порядку черговості, визначеною датою набрання чинності рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11814/20 від 24.09.2020, а саме 27.10.2020;

- зобов`язати Пенсійний фонд України у поточному бюджетному році за рахунок коштів Державного бюджету України на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду спрямувати 805956,07 грн для виплати їй компенсації втрати частини доходів у порядку черговості, визначеної датою набрання чинності рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11814/20 від 24.09.2020, а саме 27.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і мала отримати заборгованість у розмірі 1396122,30 грн за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 240/11814/20, яке набрало законної сили 27.10.2020. Виплата цієї суми відбулася лише 21.10.2024, що спричинило затримку на 55 місяців і знецінення коштів на 58% через інфляцію. Позивачка зазначає, що відповідачі невиплатили компенсацію втрати частини доходів, передбачену Законом України № 2050-ІІІ, одночасно з погашенням заборгованості, чим порушили її права. Вона стверджує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області свідомо затягувало виплату, зокрема шляхом внесення рішення до «Реєстру судових рішень» із неправильною датою 28.09.2022 замість 27.10.2020, що було виправлено лише після ухвали суду від 10.08.2023. Позивачка вважає, що компенсація у розмірі 805956,07 грн має бути нарахована та виплачена в порядку черговості за датою 27.10.2020. Вона також вказує, що чинний порядок виплати компенсацій, запроваджений відповідачами, призводить до подальшого знецінення коштів через тривалу затримку. Позивачка наполягає, що відповідачі повинні внести дані про компенсацію до «Реєстру судових рішень» і забезпечити її виплату в поточному бюджетному році. Вона підкреслює, що Закон № 2050-ІІІ не передбачає підстав для відмови у виплаті компенсації.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 вказану позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 20.05.2025, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що виплата заборгованості у розмірі 1396122,30 грн була проведена 21.10.2024 у повному обсязі після надходження бюджетного фінансування. Відповідач стверджує, що не порушив строки виплати, оскільки діяв у межах законодавства та порядку черговості за датою набрання рішенням законної сили 27.10.2020. Вони зазначають, що затримка була зумовлена воєнним станом, оголошеним з 24.02.2022, та обмеженнями бюджетного фінансування. Відповідач вказує, що рішення суду від 28.09.2022 не містило вимоги про нарахування компенсації, а вини органу в затримці виплати не встановлено. Кошти на виплату пенсій надходять від Пенсійного фонду України, а Головне управління лише формує списки одержувачів. Відповідач просить поновити строк для подання відзиву через воєнний стан і відмовити в позові, вважаючи його необґрунтованим.

Позивачка 30.05.2025 подала відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій вказала, що відповідач вводить суд в оману, стверджуючи про відсутність порушень строків виплати. Зазначила, що Головне управління свідомо не виплачувало пенсію в належному розмірі з 19.02.2020, що призвело до заборгованості у розмірі 1396122,30 грн. Позивачка підкреслила, що після смерті її чоловіка 08.06.2022 відповідач надав нотаріусу неправдиві дані про відсутність заборгованості, чим перешкоджав її стягненню. Вказала, що відповідач неправомірно вніс рішення до «Реєстру судових рішень» за датою 28.09.2022, а не 27.10.2020, що було виправлено лише після ухвали суду від 10.08.2023. Позивачка стверджує, що ці дії спричинили знецінення коштів на 58% за 55 місяців. Вона також зазначила, що Закон № 2050-ІІІ не вимагає доведення вини для виплати компенсації, а аргументи відповідача суперечать законодавству. Позивачка наполягає, що компенсація у розмірі 805956,07 грн мала бути виплачена одночасно із заборгованістю 21.10.2024.

У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 24.06.2025, Пенсійний фонд України зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки призначення, перерахунок і виплата пенсій є виключною компетенцією територіальних органів, зокрема Головного управління в Житомирській області. Пенсійний фонд України лише забезпечує централізоване фінансування, яке не є персоналізованим і не передбачає визначення сум для окремих одержувачів. Відповідач стверджує, що виплата компенсації має здійснюватися Головним управлінням, яке формує списки одержувачів, а позов про зобов`язання виконати судове рішення є неналежним способом захисту. Пенсійний фонд підкреслив, що фінансування виплат здійснюється за бюджетними призначеннями, а списки формуються територіальними органами.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 позов задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області від 02.07.2020 про відмову в перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 згідно з заявою від 22.06.2020.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 22.06.2020 на підставі довідки Житомирського апеляційного суду від 27.02.2020 № 03-23/134/2020, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично проведених виплат.

Ухвалою від 10.11.2020 у вказаній справі суд вніс виправлення до рішення. Рішення набрало законної сили 27.10.2020.

Житомирський окружний адміністративний суд 10.12.2020 видав виконавчий, на підставі якого 23.12.2020 відкрито виконавче провадження № 63991012.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі № 240/11814/20 ОСОБА_2 замінено на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 63991012.

Виплата заборгованості у розмірі 1396122,30 грн ОСОБА_1 була здійснена 21.10.2024, що підтверджується випискою АТ «Державний Експортно-Імпортний банк України». Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості, передбачена Законом України № 2050-ІІІ від 19.10.2000, не нараховувалася та не виплачувалася.

Вважаючи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Пенсійного фонду України щодо невиплати компенсації втрати частини доходів протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з п. 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений цей платіж і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10.2018 у справі № 127/829/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством.

Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону № 2050-ІІІ.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.

Оскільки несвоєчасненарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з протиправними діями органу Пенсійного фонду, що встановлено вищевказаними рішеннями суду, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач, як правонаступник ОСОБА_2 у справі № 240/11814/20, має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 цього Кодексу суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Суд акцентує увагу, що правовідносини, які виникли у справі, стосуються права на отримання компенсації втрати частини доходу ОСОБА_1 , яке виникло у позивача саме з моменту отримання спадщини, але не за період життя спадкодавця.

Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою присуджених відповідно до судових рішень сум пенсії, на яку мав би право чоловік позивачки, не була йому нарахована за час його життя, і відповідно не була успадкована його дружиною.

Суд зазначає, що право на компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати має особистий характер, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті забезпечити наявність засобів існування конкретної особи, тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, тобто нарахування компенсації втрати доходів, припиняються.

Як вбачається з ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 (набрала законної сили) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.06.2022.

Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За приписами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємницею майна померлого ОСОБА_2 з моменту його смерті, тобто саме з 08.06.2022 у неї виникли майнові права щодо присуджених відповідно до судових рішень сум пенсії, на яку мав би право чоловік позивачки, тому саме з цієї дати у неї виникло право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Так, ч. 1 статті 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

З урахуванням обставин цієї справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 та ухвали від 28.09.2022 у справі № 240/11814/20, допустив протиправну бездіяльність, а отже, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за час затримки виплати заборгованості з пенсійних виплат за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11814/20 від 24.09.2020, зобов`язання провести нарахування та виплату такої компенсації за період з 08.06.2022 по день фактичної виплати 21.10.2024.

Вирішуючи позовну вимогу щодо здійснення конкретного розрахунку компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати заборгованості, суд вказує на те, що розрахунок компенсації належить до компетенції відповідного органу, такого як роботодавець, Пенсійний фонд України, Фонд соціального страхування чи інші установи, залежно від джерела доходу. Суд не є органом, уповноваженим здійснювати такі розрахунки, оскільки це виходить за межі його юрисдикції, яка обмежується розглядом спорів щодо виконання чи невиконання обов`язків суб`єктом владних повноважень.

Тобто суд не бере на себе функцію первинного розрахунку, а лише перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання ним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати інформацію щодо розміру компенсації Пенсійному фонду України шляхом включення в «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, направити запит до Пенсійного фонду України щодо виділення коштів у поточному бюджетному році, а також про зобов`язання Пенсійного фонду України здійснити виплату таких коштів у поточному бюджетному році суд звертає увагу на таке.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Наведене дає підстави для висновку, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Тобто судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі № 800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 820/3327/16.

Вказані положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

На даний час ніяких дій відповідачем при виконанні даного рішення не вчинялось, а тому і відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені.

Задоволення позову у зазначеній частині позовних вимог буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам, а отже, зазначені позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Решта доводів учасників справи не мають істотного значення для висновків суду по суті заявлених позовних вимог. Необхідно зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, п. 29).

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Згідно зі статтею 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ), Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за час затримки виплати заборгованості з пенсійних виплат за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 240/11814/20.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заборгованості з пенсійних виплат за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 240/11814/20 за період з 08.06.2022 по день фактичної виплати 21.10.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 16 липня 2025 р.

16.07.25