Справа № 140/2936/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в ухваленні додаткового рішення

17 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2936/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Димарчук Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін заяву представника позивача Єнокян К.Л. про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 20 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2017 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця індексації.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20 жовтня 2016 року по 18 жовтня 2017 року включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 17 жовтня 2016 року та з 20 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця індексації.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 17 жовтня 2016 року та з 20 жовтня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням виплачених сум.

09.07.2025 до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Єнокян К.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6200 грн (а.с. 139-140)

Згідно із частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною третьою статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Відтак, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 у цій справі було ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому подану заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу розглянуто в порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Крім того, суд констатує дотримання представником позивача частини сьомої статті 139 КАС України з огляду на те, що у тексті позовної заяви було заявлено про понесення витрат на правничу допомогу, а заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У поданій до суду 16.07.2025 заяві представник відповідача Військової частини НОМЕР_2 просить у задоволенні поданої заяви відмовити з огляду на відсутність належного документального підтвердження понесених витрат та їх неспівмірність з обсягом виконаної роботи. Вказує на те, що витрати на правову допомогу у конкретній адміністративній справі повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами. У долучених до заяви документах відсутня деталізована інформація про надання правової допомоги саме в межах розгляду даних спірних правовідносин. Фактично вказаними доказами можливо обґрунтовувати надання правової допомоги з метою захисту прав та інтересів у будь-якому спір в якому позивачем є ОСОБА_1 . Сторона позивача долучає до заяви копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки в якій зазначається в розділі «назва послуги» сплата за товари/послуги, в розділі «призначення платежу» сплата за договором № 2022-0018 та 2025-0019 від 10.01.2025, при цьому до заяви дані договори не долучені. У даному випадку є підстави вважати, що позивачем не надано доказів, які підтверджують надання ОСОБА_1 АО «ГАННА ІЩЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» певного обсягу юридичних послуг та іншої правничої допомоги, що стосуються захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , пов`язаних з вирішенням спірних правовідносин саме у справі № 140/2936/25. Тобто позивачем не виконано вимоги частини 7 статті 139 КАС України (а.с. 150-152).

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у постановах від 02.02.2023 у справі № 120/4765/21-а, від 22.08.2023 у справі № 380/7394/21 вказав, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розумінні частини п`ятої статті 134 КАС України.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

За приписами частин першої, другої статті 27 Закону № 5076-VI договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

Статтею 14 розділу ІІІ Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15.02.2019) визначено, що адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором. До договору про надання правової допомоги також застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір.

За змістом статті 28 розділу ІІІ Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд наголошує на тому, що за змістом частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката насамперед визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, укладення якого в письмовій формі є обов`язковим відповідно до законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Водночас, до заяви про ухвалення додаткового судового рішення адвокат Єнокян К.Л. долучила договір №АО 27/12-23 від 27.12.2023 про надання послуг правничої (правової) допомоги згідно з яким адвокатське об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» (замовник) з однієї сторони та самозайнята особа адвокат Єнокян Катерина Леонідівна (виконавець) з іншої уклади договір згідно з яким в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов`язується за дорученням замовника, надати правничі (правові) послуги Губіну Сергію Ігоровичу (клієнту замовника), визначені цим договором та/або додатками до нього, а замовник зобов`язується виплатити виконавцю гонорар за результатами наданих послуг (а.с. 142-144).

Водночас, ні до позовної заяви, ні до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач та його представник не надали оригінал чи належним чином засвідчену копію договору про надання правничої допомоги Романюку Віктору Олександровичу, у якому визначені порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати.

Представник позивача, на підтвердження витрат на правничу допомогу, до заяви про ухвалення додаткового рішення подала лише нечитабельну копію квитанції (а.с.145) та акт про надання послуг №166 від 08.07.2025 (у якому є посилання, що вказаний акт складений на підстав договору №2025-0019 від 10.01.2025) (а.с.146).

Проте, як уже зазначалося, позивач та його представник не надали оригінал чи належним чином засвідчену копію вказаного договору про надання правничої допомоги від 10.01.2025.

Суд звертає увагу, що без дослідження договору про надання правової допомоги (оригінал чи копію якого не надано) суд позбавлений можливості дійти висновку про те, що правову допомогу у цій справі було надано саме відповідно до зазначеного договору.

Крім того, з копії нечитабельної квитанції (а.с. 145) та акту про надання послуг №166 від 08.07.2025 (а.с.146) також неможливо дійти категоричного висновку про те, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Єнокян К.Л. кошти як правову допомогу, надану саме у цій справі, оскільки у вказаних документах відсутнє посилання як на номер цієї справи, так і на дії (бездіяльність) відповідачів, що оскаржуються саме у цій справі.

В акті про надання послуг №166 від 08.07.2025 найменування наданих послуг описані таким чином, що не дають можливості пов`язати зазначені послуги саме із цією справою.

Отже, суд дійшов висновку про те, що позивач та його представник документально не підтвердили понесення витрат на правову допомогу в сумі 6200, 00 грн саме у цій справі, тому правові та фактичні підстави для стягнення на користь позивача зазначених витрат відсутні.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави, визначені пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України, для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами частини четвертої статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 248, 252 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.М. Димарчук